Справа № 990/80/26
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про самовідвід

25 березня 2026 року

м. Київ

справа №990/80/26

адміністративне провадження №П/990/80/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кравчука В.М.,

суддів: Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянувши заяви суддів Кравчука Володимира Миколайовича та Стародуба Олександра Павловича про самовідвід від участі у розгляді справи №990/80/26, за позовом ОСОБА_1 до ХХ чергового з`їзду суддів України в особі Ради суддів України, Ради суддів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

9 березня 2026 року до Касаційного адміністративного Суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 до ХХ чергового з`їзду суддів України в особі Ради суддів України, Ради суддів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , члена Вищої ради правосуддя Спірідонової Тетяни Вікторівни - з вимогами:

-визнати протиправним та скасувати рішення Ради суддів України від 12.12.2026 № 6;

-визнати протиправним та скасувати рішення ХХ чергового з`їзду суддів України від 10.03.2026 про обрання двох членів Вищої ради правосуддя строком на чотири роки: Круподеря Дмитра Олександровича - суддю Донецького апеляційного суду та Спірідонову Тетяну Вікторівну - суддю Хмельницького апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №990/80/26 між суддями від 24.03.2026 позов передано на розгляд колегії суддів у складі: судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.

25.03.2026 суддя Кравчук В.М. подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи, у якій повідомив, що протягом періоду з 2018 по 2026 рік він був членом Ради суддів України, а предметом позову у справі №990/80/26 є рішення Ради суддів України від 12.02.2026 №6, яким визначено місце та дату продовження ХХ чергового з`їзду суддів України, та рішення ХХ чергового з`їзду суддів України від 10.03.2026, яким до складу Вищої ради правосуддя обрано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У взаємозв`язку із наведеним суддя Кравчук В.М. зауважив, що він як член Ради суддів України не може бути неупередженим у справі за позовом ОСОБА_1 , а тому для того, щоб у сторін не виникало сумнівів у неупередженості та безсторонності суду, який розглядає цю справу, вважає за необхідне заявити самовідвід.

Також 25.03.2026 суддя Стародуб О.П. подав заяву про самовідвід від участі у розгляді цієї справи, у якій повідомив, що Рішенням Ради суддів України від 21.06.2024 скликано ХХ з`їзд суддів України, яким було схвалено попередній перелік питань, що будуть виноситися на обговорення, зокрема й обрання двох членів Вищої ради правосуддя. Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.09.2024 №14 з числа суддів Верховного Суду делегатами на ХХ з`їзд суддів України було обрано 12 суддів, зокрема й Стародуба О.П. 13.09.2024 було опубліковано відповідний список делегатів, до якого було включене, зокрема й Стародуба О.П. (п. 12 Списку делегатів на ХХ черговий з`їзд суддів України).

Рішенням Ради суддів України від 12.02.2026 №6 було визначено місце й дату проведення ХХ чергового з`їзду суддів України - 10-12 березня 2026 року, м. Київ. 10-12 березня 2026 року суддя Стародуб О.П. як делегат з`їзду суддів України, обраний Пленумом Верховного Суду, брав участь в роботі ХХ чергового з`їзду суддів України, зокрема й в ухваленні вказаним з`їздом рішень від 10.03.2026 про обрання членів Вищої ради правосуддя, що і є предметом спору у справі №990/80/26.

У зв`язку з наведеним суддя Стародуб О.П. з метою недопущення в учасників справи сумнівів щодо неупередженості та об`єктивності складу суду при розгляді справи №990/80/26 дійшов висновку про наявність підстав для самовідводу.

Обговоривши доводи заяв, колегія суддів виходить з такого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

За правилами ч. 1 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (ч. 3 цієї ж статті Кодексу).

Недопустима також повторна участі судді в розгляді адміністративної справи з підстав, визначених статтею 37 КАС України.

Частиною першою ст. 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Як установлено у п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом п. 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, п.п.27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 104 - 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 09.04.2013 зазначено таке.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ)

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі "Кіпріану проти Кіпру" (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі "Пуллар проти Сполучного Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III)

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється". Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26.10.1984 у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Разом з тим, щодо об`єктивного критерію суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (п. 52).

Судді Кравчук В.М. та Стародуб О.П. повідомили про наявність обставин, які можуть завадити їм під час розгляду цієї справи бути безсторонніми й неупередженими. Також наведені суддями у заявах фактичні обставини можуть свідчити на користь висновку про наявність достатніх підстав для виникнення у будь-якого стороннього спостерігача об`єктивно обґрунтованого сумніву у безсторонності суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заяви про самовідвід містять обставини, які свідчать про наявність інших підстав, що викликають сумнів у неупередженості участі суддів Кравчука В.М. та Стародуба О.П. у розгляді справи № 990/80/26 у Верховному Суді як суді першої інстанції, а тому заяви про самовідвід підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 31, 36, 39, 40, 243, 248, 256 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити заяви суддів Кравчука Володимира Миколайовича та Стародуба Олександра Павловича про самовідвід.

2. Відвести суддів Кравчука Володимира Миколайовича та Стародуба Олександра Павловича від участі у розгляді справи №990/80/26 за позовом ОСОБА_1 до ХХ чергового з`їзду суддів України в особі Ради суддів України, Ради суддів України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_2 , члена Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень.

3. Передати матеріали адміністративної справи №990/80/26 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб