Справа № 320/64855/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 березня 2026 року м.Київ №320/64855/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльність,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту комунальної власності місті Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльність, у якому просить суд :

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту комунальної власності міста Києва (виконавчого органу Київської міської ради), яка полягає у неприйнятті рішення та незавершенні процедури приватизації гаражного приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 23, користувачем якого є позивач;

- зобов?язати Департамент комунальної власності міста Києва вчинити дії, спрямовані на завершення процедури приватизації гаражного приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 23, шляхом прийняття відповідного рішення та оформлення необхідних документів відповідно до вимог чинного законодавства України.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Судом встановлено, що у межах розгляду даної адміністративної справи відповідач Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі.

Зазначене клопотання обґрунтоване тим, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не належать до публічно-правових, а мають приватноправовий (господарський) характер, оскільки пов`язані з реалізацією права на приватизацію об`єкта комунальної власності. Відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах Департамент діє не як суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, а як власник майна, що реалізує повноваження щодо розпорядження об`єктами комунальної власності, зокрема шляхом їх відчуження. Крім того, відповідач посилається на положення частини другої статті 20 Господарського процесуального кодексу України та статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», відповідно до яких спори щодо приватизації комунального майна, за загальним правилом, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. Також у клопотанні наведено правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену, зокрема, у постанові від 18.03.2020 у справі №813/2616/18, відповідно до якої спори, пов`язані з приватизацією об`єктів комунальної власності, є такими, що виникають із майнових (господарських) правовідносин, а сам факт звернення з позовом до суб`єкта владних повноважень не змінює правової природи такого спору. З огляду на викладене, відповідач вважає, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим просить суд закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши клопотання відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України до юрисдикції господарських судів належать, зокрема, справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Частиною першою статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин, вирішуються господарськими судами.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є бездіяльність відповідача щодо незавершення процедури приватизації гаражного приміщення, яке не належить до житлового фонду.

Аналізуючи характер спірних правовідносин, суд виходить з того, що у спірних правовідносинах відповідач діє не як суб`єкт владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, а як власник майна, який здійснює розпорядження об`єктом комунальної власності.

Оскаржувана бездіяльність фактично пов`язана із реалізацією позивачем права на набуття у власність об`єкта нерухомого майна, тобто спрямована на захист майнового інтересу, що свідчить про приватноправовий характер спору.

Вказаний правовий підхід узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 18.03.2020 у справі № 813/2616/18, де зазначено, що вимоги щодо розгляду заяви про приватизацію об`єктів комунальної власності охоплюються поняттям приватизації майна та мають приватноправовий характер, а також у постанові від 15.01.2020 у справі № 925/1133/18, в якій наголошено, що якщо спір виник у зв`язку з реалізацією функцій власника майна, він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частини другої статті 20 ГПК України справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків відносяться до юрисдикції господарських судів.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, спір у цій справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до суб`єкта владних повноважень у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №925/308/18 (провадження №12-10гс20).

Також відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №903/456/18 у правовідносинах, які є подібними, адже також виникли у спорі щодо правомірності відчуження органом місцевого самоврядування комунального майна поза межами приватизаційної процедури в розумінні Законів №2163-ХІІ та №2171-ХІІ.

Крім того, аналогічна правова позиція відносно того, що, з огляду на характер спірних відносин, справи такої категорії підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а пред`явлення позову, у тому числі, до суб`єкта владних повноважень, не змінює правової природи юридичного спору та в цьому випадку не є підставою для вирішення його в порядку адміністративного судочинства, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 813/2616/18 (провадження №11-1078апп19).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ».

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарських судів.

Копію ухвали видати (надіслати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому проваджені, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Лисенко В.І.