Справа № 420/893/26
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/893/26
У Х В А Л А

25 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі клопотання Військової частини НОМЕР_1 про повернення та залишення позовної заяви без розгляду, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 420/893/26 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо розрахунку вислуги років ОСОБА_1 у Збройних Силах станом на 04 листопада 2024 року календарна 08 років 06 місяців 23 дні, пільгова 05 років 08 місяців 10 днів, загальна вислуга 14 років 03 місяці 03 дні та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у Збройних Силах з урахуванням висновків суду у цій справі;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за період 01.11.2023- 03.02.2024 у розмірі 35% посадового окладу з урахування окладу за військовим (спеціальним) званням та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період 01.11.2023-03.02.2024 у розмірі 40% посадового окладу з урахування окладу за військовим (спеціальним) званням за вислугу у загальному обчисленні до 20 років, з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років за період 04.02.2024- 04.11-2024 у розмірі 35% посадового окладу з урахування окладу за військовим (спеціальним) званням та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період 04.02.2024-04.11-2024 у розмірі 45% посадового окладу з урахування окладу за військовим (спеціальним) званням за вислугу у загальному обчисленні понад 20 років, з урахуванням проведених виплат;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за 2023, 2024 роки грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням розміру надбавки за вислугу років, який становив 35% посадового окладу з урахування окладу за військове (спеціальне) звання, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2023, 2024 роки, з урахуванням надбавки за вислугу років, розмір якої визначений додатком 16 постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30 серпня 2017 року № 704 та висновків суду у цій справі, з врахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у порядку, передбаченому п. 2 ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.

Ухвалою від 16.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли клопотання про повернення та залишення позовної заяви без розгляду. Представник відповідача зазначив, що трудові відносини між ОСОБА_1 та військовою частиною тривали з 13.03.2023 по 04.11.2024. 04.11.2024 ОСОБА_1 під особистий підпис було надано грошовий атестат від 04.11.2024 № 4820, де зазначено про всі належні йому суми для виплати під час звільнення. (Копія та фото журналу обліку вихідних документів військової частини НОМЕР_1 додається). 19.11.2024 ОСОБА_1 під особистий підпис було надано довідку про розміри щомісячних видів грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5077 від 19.11.2024 та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5078 від 19.11.2024. Позивач у своїй заяві посилається на вимоги ст. 233 Кодексу законів про працю України та надає до суду довідку про розміри щомісячних видів грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5077 від 19.11.2024. що додатково підтверджує обізнаність ОСОБА_1 про всі належні йому суми при звільненні з 04.11.2024. З моменту отримання ОСОБА_1 від військової частини НОМЕР_1 інформаційної довідки - грошового атестату від 04.11.2024 № 4820 про належні йому суми до виплати при звільненні; довідки про розміри щомісячних видів грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5077 від 19.11.2024; довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5078 від 19.11.2024 пройшло 14 місяців. Позивачем не надано доказів поважних причин пропуску звернення до суду із цим позовом до в/ч НОМЕР_1 . 04.11.2024 ОСОБА_1 дізнався (повинен був дізнатися) про всі належні йому суми при звільненні та їх складові, а 19.11.2024 отримав детальний розрахунок сум, що йому належали за час проходження служби у військовій частині. Кінцевою датою для звернення Позивача до Суду з даним позовом являється 05.02.2025.

Вивчивши матеріали справи, надані учасниками справи заяви та докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без руху.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 та частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний подати заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачено можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду не лише цим Кодексом, а також іншими законами, які мають перевагу в застосуванні порівняно із строками, визначеними в частині другій та частині п`ятій статті 122 цього Кодексу.

Ч.1 ст.233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Так, Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 № 1423 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.04.2023.

Постановою від 27.06.2023 № 651 Кабінет Міністрів України скасував з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто, період з 01.07.2023 року регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає обмеження строку звернення до суду трьохмісячним строком.

З наданих до суду доказів вбачається, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 04.11.2024 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира відділення автомобільного взводу автомобільної роти підвозу боєприпасів військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 29 жовтня 2024 року № 297-РС, у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): якщо їх близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військові службу» від 25.03.1992 № 2232ХІІ, без права носіння військової форми одягу, визнано таким, що з 04 листопада 2024 року справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 .

Відтак, позивач ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 04 листопада 2024 року у зв`язку зі звільненням з військової служби.

Таким чином, строк звернення позивача ОСОБА_1 до суду врегульований частиною 2 статті 233 КЗпП України та обмежено трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а тому визнання рішенням від 11.12.2025 у справі №1-7/2024(337/24) неконституційною частини 1 статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, не впливає на спірні правовідносини.

При цьому, Верховний Суд в постанові від 19 березня 2026 року по справі № 240/7548/25 вказав, що для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 слід з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача до 13.03.2025 (до моменту звернення до суду із цим позовом) з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо.

Так, в наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 315 від 04.11.2024 року, зазначено, що висла років у Збройних Силах України становить: календарна 08 років 06 місяців 23 дні, пільгова 05 років 08 місяців 10 днів, загальна вислуга 14 років 03 місяці 03 дні.

Тобто, під час виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу ОСОБА_1 достеменно повинно було бути відомо про розрахунок вислуги років ОСОБА_1 у Збройних Силах станом на 04 листопада 2024 року.

Також, 04.11.2024 ОСОБА_1 , під особистий підпис, було надано грошовий атестат від 04.11.2024 № 4820 де зазначено про всі належні йому суми для виплати під час звільнення.

19.11.2024 ОСОБА_1 , під особистий підпис, було надано довідку про розміри щомісячних видів грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5077 від 19.11.2024 та довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення з січня 2023 по жовтень 2024 за № 5078 від 19.11.2024 року.

Відтак, позивачу ОСОБА_1 з 04.11.2024 достеменно було відомо про розміри виплаченої надбавки за вислугу років та невиплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Проте, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 13.01.2025 року (дата формування в системі Електронний суд), тобто з пропуском строку звернення до суду.

При цьому, винесення рішення суду по справі № 420/20205/23 свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року по справі № 640/5645/19 щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку про те, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судому постановах від 08.08.2019 року по справі № 480/106/19, від 11.02.2020 року по справі № 640/9242/19, від 10.06.2020 року по справі № 620/1715/19, від 23.09.2020 року по справі № 640/5645/19, від 03.12.2020 року по справі № 817/660/18, від 17.03.2021 року по справі № 160/3092/20, від 18.03.2021 року по справі № 640/23204/19, від 31.01.2023 року по справі № 640/18309/21, від 23.11.2023 року по справі № 640/15942/19, від 28.03.2024 року по справі № 460/6314/20, від 02.07.2024 року по справі № 480/9116/23, від 19.09.2024 року по справі № 640/18667/20.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 122, 123, 161, 171,248, 256, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - залишити без руху.

Запропонувати позивачу протягом п`яти днів з дня отримання ухвали надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази на підтвердження поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу, що у разі ненадання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Самойлюк Г.П.