Справа № 688/286/26
Суддя: Савицька Н.В.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 688/286/26

Головуючий у 1-й інстанції: Козачук С.В.

Суддя-доповідач: Савицька Н.В.

26 березня 2026 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Савицької Н.В.

суддів: Драчук Т. О. Томчука А.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Олексієнко О.В.,

представника відповідача: Бєлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2026 (суддя 1-ї інстанції Козачук С.В.) в адміністративній справі №688/286/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В :

25.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову посилався на те, що 16.01.2026 інспектором сектору поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Осецьким С.А. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6521998 відносно нього за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним та безпідставним, а оскаржувана постанова - необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення в його діях, оскільки при розгляді даної справи не були з`ясовані та доведені обставини, які б свідчили про наявність в його діях ознак проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, розгляд справи зведено лише до констатації факту виявленої несправності, не взято до уваги той факт, що така несправність виникла в дорозі, мала раптовий характер виникнення та при розгляді справи було порушено його права. Відтак, просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 6521998 від 16.01.2026, винесену старшим лейтенантом поліції сектору поліцейської діяльності №1 Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Осецьким С.А., якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення відповідно до статті 247 КУпАП; у разі якщо суд дійде висновку про наявність події адміністративного правопорушення, що заперечується позивачем, застосувати положення статті 22 КУпАП та звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю, обмежившись усним зауваженням.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2026 позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121 КУпАП про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, винесену інспектором сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Білогір`я) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області Осецьким Сергієм Анатолійовичем. Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не надано належної оцінки всім доводам відповідача щодо встановленого порушення позивачем. У скарзі відповідач покликається на те, що підтвердженням порушень ПДР України та норм КУпАП є відеоматеріали фіксації порушення, відповідно до яких зафіксовано порушення позивачем п.п. 31.4.3 (в) ПДР України керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (у темну пору доби), з якими відповідно до встановлених правил його експлуатація забороняється. Також зауважує, що твердження позивача про те, що він не створював загрози безпеці дорожнього руху є суб`єктивною оцінкою та не спростовує встановлений факт порушення, оскільки чинні Правила дорожнього руху не ставлять відповідальність у залежність від настання негативних наслідків. Наполягає, що під час розгляду адміністративної справи було повідомлено особі, відносно якої проводився розгляд справи зміст ст. 63 Конституції України, положення статті 268 КУпАП. Також на вимогу ОСОБА_1 неодноразово були пред`явлені службові посвідчення поліцейських,які перебували в екіпажі, в т.ч. безпосередньо інспектора, що виносив спірну постанову, а тому доводи позивача про порушення його прав не відповідають дійсності.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому стверджує про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема зазначає про те, що фактично розгляд справи був зведений до констатації наявності певного технічного стану транспортного засобу без аналізу причин і умов його виникнення.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що зі місту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026, складеної інспектором сектору поліцейської діяльності №1 (смт. Білогір`я) Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області старшим лейтенантом поліції Осецьким С.А., вбачається, що 16.01.2026 о 20:32:59 по вул.Чернавіна (Поштова) у селищі Ямпіль ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , з несправними зовнішніми світловими приладами, а саме: непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п.31.4.3. (в) ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн.

Позивач не погодившись з постановою, вважаючи її протиправною, звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та скасовуючи оскаржену постанову, дійшов висновку про недоведеність вчинення позивачем адміністративного порушення з умислу достатніми доказами.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення, не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Також, згідно п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.19.1 ПДР України у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається повинні бути ввімкненні фари ближнього (дальнього) світла.

Згідно п. 31.4.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:

Зовнішні світлові прилади:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу;

б) порушено регулювання фар;

в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла;

г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу;

ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП, передбачено, відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано відеозапис, здійснений з використанням технічних засобів відеофіксації, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належним доказом по цій справі.

Дослідивши долучений до матеріалів справи відеозапис судом встановлено факт зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, у якого в темну пору доби не працювала ліва фара в режимі ближнього світла. Також зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, під час якого водію було роз`яснено причину зупинки транспортного засобу, його права, як особи яка притягається до адміністративної відповідальності. На місці розгляду адміністративної справи жодних заперечень щодо зафіксованого порушення позивач не висловлював, жодних клопотань під час розгляду справи не надходило, а тому твердження позивача про незаконність та необґрунтованість постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, не знайшло свого підтвердження.

Колегія суддів також зауважує, що із даного відеозапису вбачається, що під час зупинки позивачем не заперечувався факт несправності лівої фари в режимі ближнього світла, останній лише зазначав, що фара вийшла з ладу вже під час руху. Так, на відеозаписі (20:56:02 хв) зафіксовано, що ОСОБА_1 працівниками поліції запропоновано пересвідчитись у несправності лівої фари в режимі ближнього світла, заперечень щодо наявності технічної несправності позивач не висловлював, як і не вказував на те, що ліва фара випромінювала світло, проте з меншою інтенсивністю.

Таким чином, зафіксованим спростовуються висновки суду першої інстанції і доводи позивача про те, що ліва фара в режимі ближнього світла була працюючою в момент зупинки, проте випромінювала світло з меншою інтенсивністю, ніж права фара.

Стосовно ж доводів позивача, які були враховані судом першої інстанції, що він перед початком руху перевірив справність зовнішніх світлових приладів, у тому числі фар ближнього світла, а відповідна поломка склалася під час руху транспортного засобу і про таку поломку він не міг бути обізнаний, то позивач на підтвердження вказаних доводів не надав суду жодних доказів.

При цьому суд ураховує, що під час руху транспортного засобу в темну пору доби, позивач як водій не міг не помітити різниці в зовнішньому освітленні передніх світлових приборів правої та лівої сторони.

Відтак, проаналізувавши відеозаписи, суд апеляційної інстанції вважає, що вони підтверджують порушення ОСОБА_1 п.п. "в" п. 31.4.3 ПДР України, а саме те, що він в темну пору доби керував транспортним засобом, у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Щодо посилання суду першої інстанції на приписи п. 31.5 ПДР України, слід зазначити, що саме вказана норма зобов`язує водія у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, вжити заходів для їх усунення.

Крім того, з відеозапису не вбачається, що позивач заявляв працівникам патрульної поліції про надання йому можливості усунути несправність на місці, так само не було зафіксовано і вчинення певних дій.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що було порушено процедуру розгляду справи та не забезпечено реалізацію прав, визначених законом, колегія суддів зазначає наступне.

Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Так, в залежності від характеру процедурних порушень такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, проте в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18.

Позивач скористався правом подання адміністративного позову, що забезпечило йому можливість довести ті обставини, на яких гуртуються його вимоги, надати відповідні пояснення по суті адміністративного правопорушення.

Крім того, позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак, порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого.

Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку апеляційного суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правові наслідки допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення. Натомість, вчинені контролюючим органом процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

Водночас під час розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Додатково колегія суддів ураховує, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Як зазначалось вище, згідно з п. 31.4.3. (в) ПДР України, забороняється експлуатація транспортний засіб з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла. Згідно з ч. 1 ст. 121 КУпАП відповідальність передбачено за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби). Тобто у даному випадку закінчений склад правопорушення настає з того моменту коли особа рухалась з технічною несправністю, передбаченою п. 31.4 ПДР України, не застосовуючи при цьому аварійну світлову сигналізацію.

Аналогічна позиція викладена постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі № 177/213/17 (провадження № 2-а/177/16/17).

При цьому, суд зауважує, що вина у адміністративному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст. 121 КУпАП, може бути виражена як у формі умислу, так і у формі необережності, а адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 121 КУпАП накладається, серед іншого, саме за керування водієм транспортним засобом, що має інші технічні несправності.

Частиною 2 ст. 72 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу постанови серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 121 КУпАП, оскільки позивач керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, а тому постанова серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026 є правомірною.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що, за встановлених обставин, правові підстави для скасування спірної постанови відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи, не надав оцінку усім обставинам у справі, що мають значення для її вирішення, а тому рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття нового рішення про залишення оскаржуваної постанови серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026 без змін, а позовної заяви ОСОБА_1 - без задоволення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.02.2026 в адміністративній справі №688/286/26 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху серії ЕНА №6521998 від 16.01.2026 залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч.3 ст.272 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 березня 2026 року

Головуючий Савицька Н.В.

Судді Драчук Т. О. Томчук А.В.