Справа № 560/3869/25
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3869/25
РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Деражнянської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Деражнянської міської ради, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Деражнянської міської ради Хмельницької області щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Деражнянську міську раду Хмельницької області зареєструвати місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у реєстрації місця проживання дочки позивача на підставі пункту 3 статті 12 Закону України від 05.11.2021 №1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон №1871-IX) як особі, яка подала документи або відомості не в повному обсязі, а саме, не надала згоду батька на реєстрацію місця проживання. Проте, зазначену згоду отримати неможливо, оскільки батько дочки позивача, солдат ОСОБА_3 , потрапив до полону 19.12.2023 під час виконання бойового завдання, в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі с. Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

Відповідач правом подати відзив не скористався, а тому, відповідно до вимог частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.03.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 26.03.2025 суддею Тарновецьким І.І. відкрито провадження в адміністративній справі №560/3869/25, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 20.01.2026 справу №560/3869/25 прийнято до провадження судді Фелонюк Д.Л. та вирішено розгляд справи продовжувати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 30.12.2021 Деражнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №3 від 20.02.2025, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_1 (мати). Державна реєстрація народження проведена відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 29.12.2021.

Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 01.04.2021 №02.16-08.2/1, складеного виконавчим комітетом Деражнянської міської ради, ОСОБА_1 проживає без реєстрації разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 , 2021 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33533761 від 12.02.2015 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу є власником об`єкту нерухомого майна (житлового будинку з надвірними будівлями) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 02.08.2018 у справі №673/405/18, яке набрало законної сили 04.09.2018, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрований 15.12.2015 року Зяньковецькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис №6, розірвано.

Статус ОСОБА_3 як військовослужбовця підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

У сповіщенні сім`ї №24 від 15.04.2024, направленому ІНФОРМАЦІЯ_3 15.04.2024 за №2926, зазначено, що солдат ОСОБА_3 потрапив до полону 19.12.2023, під час виконання бойового завдання, в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій в районі с. Новомихайлівка, Покровського р-ну, Донецької області.

Згідно з витягом з інформаційної системи з питань поводження з військовополоненими №2025-91-2757 від 08.01.2025 ОСОБА_3 перебуває в полоні.

Відповідно до довідки про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей», у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах, виданої 27.04.2024 Військовою частиною НОМЕР_3 за №49, солдат за призовом ОСОБА_3 в період з 19.12.2023 перебуває в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

У витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.12.2023 зазначено, що 19.12.2023 військовослужбовець ВЧ НОМЕР_3 солдат ЗСУ ОСОБА_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , безвісти зник під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 03.02.2025 про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини. У заяві відсутні відомості про надання згоди на реєстрацію місця проживання батька дитини. У заяві наявна відмітка, що у реєстрації місця проживання відмовлено згідно ЗУ №1871-ІХ від 05.11.2021 р. ст. 12 п. 3.

Позивач, вважаючи порушеними права на реєстрацію місця проживання його малолітньої дочки, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Закон №1871-IX регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Пунктами 7, 11, 12 статті 2 Закону №1871-IX визначено, що:

орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи;

реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи;

реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Статтею 3 Закону №1871-IX встановлено, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Загальні вимоги до декларування та реєстрації місця проживання (перебування) особи визначені статтею 5 Закону №1871-IX.

Частиною 3 статті 5 Закону №1871-IX встановлено, що задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

Згідно з частиною 2 статті 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Отже, дочка позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розумінні наведеної норми вважається малолітньою дитиною.

Статтею 2 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV) визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

У розумінні статті 3 Закону №1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Частиною 2 статті 13 Закону №1382-IV визначено, що вільний вибір місця проживання обмежується щодо, зокрема, осіб, які не досягли 14-річного віку.

Нормами частин 6, 7 статті 5 Закону №1871-IX визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою такою особою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - електронна форма) здійснюється виключно:

1) у житлі приватної форми власності, за умови внесення відомостей про це житло до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

2) у гуртожитку, що не належить особі на праві власності, спільної власності (спільної часткової або спільної сумісної власності), за умови надання згоди уповноваженої особи з управління (утримання) гуртожитку, що належить до сфери управління підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності (далі - уповноважена особа житла).

Приписами статті 8 Закону №1871-ІХ регламентовано процедуру декларування місця проживання особи, а статті 9 Закону №1871-ІХ - порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1871-ІХ у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

Положеннями частини 2 статті 9 Закону №1871-IX визначено перелік документів, що додаються до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи.

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються:

1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними;

2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років;

3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України);

4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника);

5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору;

7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Згідно з частиною 7 статті 9 Закону №1871-ІХ забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом.

Підстави для вчинення органом публічної адміністрації управлінського волевиявлення з приводу відмови у реєстрації місця проживання особи сформульовані законодавцем у статті 12 Закону №1871-IX.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону №1871-IX орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо:

1) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування);

2) відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не відповідають відомостям у поданих особою документах або даних;

3) особа подала документи або відомості, передбачені цим Законом, не в повному обсязі;

4) у поданих особою документах або відомостях містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними, або строк дії паспортного документа іноземця чи особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, закінчився;

5) за декларуванням або реєстрацією місця проживання (перебування) особи звернулася дитина віком до 14 років або особа, не уповноважена на подання документів;

6) житлу, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), не присвоєна адреса у встановленому порядку;

7) за адресою житла, в якому особа декларує або реєструє своє місце проживання (перебування), наявний об`єкт нерухомого майна, який не належить до житла;

8) відомості реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком до 14 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій стосовно цієї дитини;

9) дані реєстру територіальної громади щодо задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не відповідають відомостям, наведеним у заяві (декларації), поданій цією дитиною.

Зі змісту наведеної норми слідує, що Деражнянська міська рада за результатами розгляду заяви та документів позивача має дискрецію відмовити у реєстрації місця проживання дитини за умови подання документів або відомостей, передбачених Законом №1871-IX, не в повному обсязі.

Суд зазначає, що положення Закону №1871-IX мають імперативний характер, а тому, відмова у проведенні реєстрації малолітньої дитини за місцем проживання має бути з передбачених цим законом підстав, а не дотримання вимог закону суперечить інтересам дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією України та законами України.

Водночас, ОСОБА_3 (батько малолітньої дитини) перебуває в полоні з 19.12.2023, і, відповідно, не може надати згоду на реєстрацію дитини за адресою, вказаною позивачем. Перебування ОСОБА_3 у полоні підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

В зв`язку з військовою агресією та введенням в Україні воєнного стану ніяких застережень в Закон №1871-IX стосовно можливості реєстрації дитини без згоди іншого з батьків внесено не було.

При цьому, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Нормами частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

При цьому, відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У спірних правовідносинах позивач з об`єктивних причин не може надати згоду батька на реєстрацію малолітньої дитини, оскільки він перебуває в полоні.

При цьому, суд зазначає, що спір, що виник у зв`язку з відмовою органу реєстрації у реєстрації місця проживання (перебування) малолітньої дитини у тому контексті, який розглядається в цій справі, не охоплює відносин, що випливають із прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, зміст яких визначений у Сімейному кодексі України, у тому числі, але не виключно, не впливає на участь батьків (одного з батьків) у вихованні дитини.

Також суд зазначає, що частина 1 статті 12 Закону №1871-IX не містить такої підстави для відмови як відсутність згоди іншого з батьків для реєстрації дитини.

Крім того, відповідач, зазначаючи про відмову у реєстрації місця проживання на підставі пункту 3 статті 12 Закону №1871-ІХ, не конкретизував, які саме документи та/або відомості не подані позивачем. При цьому, про відсутність згоди батька малолітньої дочки позивача свідчить зміст заяви від 03.02.2025.

Враховуючи наведене, наявні підстави для визнання протиправними дій (а не бездіяльності, як зазначає позивач, оскільки відповідачем вчинено активні дії щодо відмови в у реєстрації місця проживання, а не допущено пасивну поведінку) відповідача щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Як наслідок, слід зобов`язати відповідача здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 03.02.2025, без згоди батька - ОСОБА_3 .

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Деражнянської міської ради щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Деражнянську міську раду здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до заяви від 03.02.2025, без згоди батька - ОСОБА_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Деражнянської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 )
Відповідач:Деражнянська міська рада (вул. Миру, 37, м. Деражня, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 32200 , код ЄДРПОУ - 04403025)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк