Справа № 522/2328/26
Суддя: Дегтярьова С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 522/2328/26

Суддя першої інстанції - Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Дегтярьової С.В.,

суддів Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,

розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року у справі №522/2328/26 за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом, в якому просило затримати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 17 серпня 2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, а також відповідно до вимог п.3 ч.2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року позовні вимоги задоволені.

Обґрунтування апеляційної скарги

На думку апелянта, суд ухвалив рішення, яке ґрунтується на припущеннях, що ОСОБА_3 може завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. Так, суддя, наводячи доводи в тексті рішення суду формулює їх в майбутньому часі, що неможливо при ухваленні рішення суду, адже суд повинен керуватися тільки доказами по справі, а не припущеннями.

Крім того, на переконання апелянта, суд безпідставно не взяв до уваги доводи ОСОБА_1 , не розглянув заяву, не розглянув відповідь позивача та не надав належної оцінки цим доказам по справі.

Апелянт зазначає, що ГУ ДМС в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання ОСОБА_1 внести заставу та з клопотанням про взяття цієї особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.

Також, суд першої інстанції не врахував доводи відповідача у заяві від 02 липня 2025 року з приводу побоювань щодо переслідувань на території Республіки Білорусь через те, що після початку війни в Україні він постійно публічно в соціальних мережах засуджував режим Республіки Білорусь. Всі ці доводи були викладені в його заяві, яку безпідставно не взяв суд до уваги.

За таких обставин, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року.

Рух справи

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року у справі №522/2328/26.

17 березня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

19 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду у залі судового засідання №7 на 25 березня 2026 року об 11:00 год, витребувано додаткові докази.

24 березня 2026 року до суду надійшли витребувані докази.

25 березня 2026 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли заяви від головного спеціаліста відділу юридичного забезпечення ГУ ДМС в Одеській області Казбекова В.Е. та адвоката Нерушко Д.Г., в яких сторони просили проводити судове засідання в письмовому провадженні.

25 березня 2026 року ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду постановлено перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлені обставини

Суд першої інстанції встановив, що 06 червня 2025 року співробітниками СКП ВнП №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача, встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , востаннє прибув на територію України 09 грудня 2021 року легально через ПП аеропорт «Одеса» за паспортним документом громадянина Республіки Білорусь для виїзду за кордон, серії НОМЕР_1 , термін дії 05.05.2016 - 05.05.2026.

Під час встановлення законності перебування громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що останній отримав дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства серії АА № 054782 (№ 1927) термін дії 24 березня 2021 року - 23 березня 2024 року. На підставі дозволу на працю отримав посвідку на тимчасове проживання від 08 квітня 2021 року № НОМЕР_2 .

Після проведення перевірки встановлено, що 01 березня 2023 року Одеський обласний центр зайнятості Державного центру зайнятості на підставі ч.4 ст.42-10 Закону України «Про зайнятість населення» анулював дозвіл на працю серії НОМЕР_3 (№ 1927) термін дії 24 березня 2021 року - 23 березня 2024 року.

Рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 03 березня 2023 року №2956 скасовано посвідку на тимчасове проживання вид. 08 квітня 2021 року № НОМЕР_2 .

На момент вчинення правопорушення громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземних громадян на території України, визначені наказом МВС України від 20 липня 2015 року №884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі - Наказ № 884).

Дозволений строк перебування на території України у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчився. Відповідач перебуває на території України - незаконно, перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів.

ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

Громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян.

Так, за порушення ч.2 ст.203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в перевищенні іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 дні, стосовно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення від 06 червня 2025 року серії ПР МОД № 012017 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 06 червня 2025 року серії ПН МОД №012115 він притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень 00 копійок.

За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП відповідач - громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 19 лютого 2026 року добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень, не сплатив, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до даного адміністративного позову, так і в особовій справі останнього.

ГУ ДМС в Одеській області 06 червня 2025 року прийнято рішення №018591 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, та зобов`язано останнього покинути територію України у термін до 05 липня 2025 року.

У визначений термін громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України не виїхав та є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

17 лютого 2026 року співробітниками УСР в Одеській області за адресою: м. Одеса вул. Канатна, виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, особу, який назвався громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 лютого 2026 року о 18 годині 12 хвилин, відповідача - громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД №000356 відповідно до ч.2 ст.263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення.

На момент виявлення у громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були відсутні документи, що посвідчують особу.

17 лютого 2026 року ГУ ДМС в Одеській області прийняте рішення №000700 про примусове видворення з України громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що за інформацією системи "АРКАН" виконане рішення №000700 та 13 березня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було примусово видворено за межі території України через КПП "РК-632".

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України;

2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією;

4) зобов`язання внести заставу.

Згідно ч. 2 ст.289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Згідно частини 4 статті 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування або укладення гіг-контракту або під час перебування на законних підставах на території України у випадку, передбаченому частиною тринадцятою цієї статті, отримали дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства в Україні та посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.

Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визначено Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України №353/271/150 від 23 квітня 2012 року, (далі - Інструкція) згідно з положеннями пункту 6 розділу ІІІ «Порядок дій посадових осіб органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ під час ініціювання рішень щодо примусового видворення іноземців за межі України» строк затримання іноземців, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, вказана інструкція визначає: відсутність співпраці з боку іноземця під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції, громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України через ПП аеропорт «Одеса» 09 грудня 2021 року за паспортом громадянина Республіки Білорусь серії НОМЕР_1 .

Постановою від 06 червня 2025 року серії ПН МОД №012115 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_3 порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства а саме, проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

Відповідно до встановлених обставин справи, ОСОБА_3 перебував на території України у період з 09 грудня 2021 року по 13 березня 2026 року.

Наведене вище однозначно вказує, що відповідач систематично порушує міграційне законодавство, оскільки знаходиться тривалий час на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні.

В той же час, наявність у відповідача діючого паспортного документу не є визначальною обставиною для даної категорії справ, оскільки стаття 289 КАС України направлена на створення умов, які забезпечать виконання рішення про видворення особи за межі України, в той час як ідентифікація особи є одним з допоміжних елементів у процедурі видворення, а не головною підставою для застосування статті 289 КАС України.

Окрім цього, ОСОБА_3 рішення про його примусове повернення №018591 від 06 червня 2025 року до республіки Білорусь не виконав, до 05 липня 2020 року територію України не покинув.

Отже, колегія суддів констатує, що відповідач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.203 КУпАП, перебуває на території України нелегально, не має зареєстрованого місця проживання, постійного доходу чи можливості працевлаштування, що у своїй сукупності вказує на неможливість самостійно покинути територію України та є підставою затримання іноземця з метою його подальшого видворення.

Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статтями 2, 5, 139, 242-244, 250, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2026 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст судового рішення складений 25 березня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв