Справа № 695/5038/25
Суддя: Середа Л. В.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/5038/25
номер провадження 2-а/695/36/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко Н.В.,

у відкритому судовому засіданні у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування постанови від 03.10.2025р. за №1/526 винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу у сумі 17 000,00 грн.

Разом із позовною заявою до суду позивачем подано клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що вказаною постановою від 03.10.2025 за №1/526 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.

Позивач стверджує, що оспорювана постанова була винесена без його участі та її копія позивачу не направлялася.

Позивач вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню оскільки процедурі проходження особою медичного огляду передує видача уповноваженою особою направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком №11 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560, а також формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду.

Однак відповідачем не дотримано вказаної процедури, а матеріали справи не містять доказів видачі направлення позивача на проходження військово-лікарської комісії, чи доказів вручення йому повістки про виклик для проходження такого огляду.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить посилань на належні докази його вини. Протокол про адміністративне правопорушення та заява про визнання вини були підписані ним вимушено, в умовах обмеження волі у приміщенні ТЦК та СП та під психологічним тиском. Крім того, у протоколі відсутні контактні дані зазначених у ньому свідків.

Позивач був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою адвоката під час складання протоколу. Сама ж справа про адміністративне правопорушення розглянута без його участі: копія постанови не направлялася, а в її тексті відсутні відомості про належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи (ст. 277-2 КУпАП).

Також позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що матеріали справи та зокрема оспорювана постанова про адміністративне правопорушення не містить жодного посилання на докази, якими б була підтверджена вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

На переконання позивача, сукупність вказаних процесуальних порушень свідчить про недоведеність складу правопорушення та недотримання процедури притягнення особи до відповідальності.

За цих підстав позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Разом із позовною заявою позивач подав клопотання про поновлення строків звернення до суду з адміністративним позовом, який мотивував тим, що оспорювана постанова була винесена відповідачем 03.10.2025 без участі позивача. Копія оспорюваної постанови позивачу не направлялася, а з її текстом позивач ознайомився лише 03.11.2025 після того, як її копія була направлена представнику позивача на його адвокатський запит №671/10/2025 від 16.10.2025р. За таких обставин, посилаючись на численну практику ЄСПЛ щодо суперечності «надмірного формалізму» у забезпеченні практичного та ефективного права на доступ до суду, позивач просив визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду.

Ухвалою судді від 11.11.2025 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач проти доводів позивача заперечував вказуючи при цьому, що позивач 09.10.2002 військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 був визнаний непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час. У зв`язку з набранням чинності Закону України від 21.03.2024 за №3621-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» громадяни України, які були визнані обмежено придатні до військової служби зобов`язані були до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. При цьому вказаним Законом передбачено, що громадяни самі мали б звернутися до ТЦК та СП з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Однак позивач вимог вказаного Закону не виконав, повторний медичний огляд не пройшов, до ТЦК та СП не звертався як безпосередньо так і через електронний кабінет призовника та резервіста. За таких обставин 27.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 було ініційовано звернення до Національної поліції щодо адміністративного затримання та доставляння військовозобов`язаного ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 24.09.2025 ОСОБА_1 був доставлений працівниками національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 де відносно позивача і був складений протокол №1/526 від 24.09.2025 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідач наполягає, що у вказаному протоколі про адміністративне правопорушення вказано суть обставин вчинення інкримінованого позивачу правопорушення, а також чітко вказано дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Позивач мав 9 днів для отримання правової допомоги, збирання доказів, підготовки своїх доводів та заперечень щодо обставин , які вказані у протоколі, копію якого він отримав. 29.09.2025 позивач з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 та написав заяву у якій визнав адміністративне правопорушення ствердивши, що він не пройшов до 05.06.2025 повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби та не оспорює допущене правопорушення. 03.10.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 відбувався розгляд справи про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , який для розгляду справи не з`явився. За результатами розгляду матеріалів було винесено постанову №1/526 від 03.10.2025 та позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000 грн. Копія постанови була направлена ОСОБА_1 листом поштовим оператором «Укрпошта». За вказаних обставин, посилаючись на норми чинного законодавства відповідач наполягає, що його дії є законними, а доводи позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач до відзиву на позовну заяву додав диск із відеозаписами, які, за твердженням відповідача, підтверджують обставини притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Проте, при спробі дослідження вказаного диску з відеозаписами, відтворити файли виявилось неможливим з причин, що не залежали від суду, а тому ухвалою від 01.12.2025 було відкладено засідання по даній справі та зобов`язано відповідача надати суду відеозаписи, які були долучені до відзиву в іншому, придатному для відтворення загальнодоступному форматі.

Ухвалою суду від 24.12.2025 явка позивача у судове засідання була визнана обов`язковою.

Позивач у судові засідання жодного разу не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, ухвалу суду від 24.12.2025 проігнорував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував 01.12.2025 до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали, які надані сторонами судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , виданим 13.12.2000 року Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до витягу з мобільного застосунку «Резерв+», ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

Позивачем до позовної заяви не було додано протокол про адміністративне правопорушення, хоча у позовній заяві зазначалося про наявність останнього.

Копія протоколу про адміністративне правопорушення за №1/526 від 24.09.2025 була долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву.

Дослідивши вказаний протокол судом було встановлено, що 24.09.2025 відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення № 1/526 за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та безпосередньо повідомлено його про те, що розгляд вказаного протоколу відбудеться о 15 год. 00 хв. 03 жовтня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №2. Також із змісту вказаного протоколу вбачається, що ОСОБА_1 був доставлений працівниками національної поліції.

Копію вказаного протоколу ОСОБА_1 отримав, про що свідчить його підпис та цього не заперечує й позивач. При цьому у протоколі ОСОБА_1 зазначено, що пояснення він надасть після отримання правової допомоги.

Також до відзиву було долучено копію заяви ОСОБА_1 , яка була адресована начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 та підписана позивачем 29.09.2025 року. У вказаній заяві ОСОБА_1 вказав, що він усвідомлює, що вчинив адміністративне правопорушення, зокрема, що перебуваючи на військовому обліку в першому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи визнано обмежено придатним до військової служби не прошов до 05.06.2025 року повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби . Крім того, повідомив, що не оспорює допущене правопорушення та згоден до притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності.

У позовній заяві позивач вказував, що і протокол про адміністративне правопорушення, і вказана заява були підписані ОСОБА_1 під тиском, а тому такі не можуть визнаватися належними доказами.

Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №1/526 від 03.10.2025, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за відмову від проходження ВЛК.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що розгляд справи проведено за відсутності позивача, в зв`язку з його неявкою та неподанням клопотань про відкладення розгляду справи на інші дату та час. Копію постанови направити на адресу реєстрації.

Оскаржувана постанова винесена 03.10.2025, а позов подано 07.11.2025.

У клопотанні про поновлення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом позивач вказував , що оспорювана постанова була винесена відповідачем без участі позивача та йому не направлялася, а тому про існування постанови він дізнався лише після виконання адвокатського запиту.

Суд зауважує, що звертаючись до суду із вказаним позовом позивач не надав доказів, які були долучені до відзиву, та містять важливі обставини щодо дотримання строків оскаржанення вказаної вище постанови.

При відкритті провадження у справі суд виходив із доводів позивача про те, що оскаржувана постанова була винесена за його відсутності без належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Однак після дослідження доказів, наданих відповідачем разом із відзивом, судом встановлено обставини, які спростовують твердження позивача та свідчать про надання ним суду неповної інформації.

Зокрема, долучені до матеріалів справи відеозаписи та письмові пояснення докорінно змінюють оцінку подій, що передували винесенню постанови:

Відеозаписом TRIAL_____MOVA0009 від 24.09.2025 зафіксовано факт роз`яснення позивачу його прав, а також чітке інформування про дату, час та статтю КУпАП, за якою розглядатиметься протокол. Крім того, підпис позивача у протоколі про адміністративне правопорушення підтверджує отримання ним копії цього документа, де також зазначено дату розгляду справи - 03.10.2025 року. Таким чином, позивач мав 9 днів для підготовки правової позиції та залучення адвоката, що спростовує доводи про порушення права на захист.

Досліджений відеозапис TRIAL____MOVA0004 відображає процес підписання документів, де позивач добровільно та без видимих ознак зовнішнього примусу підписує протокол про адміністративне правопорушення. Суд зауважує, що твердження позивача про «тиск» та «блокування у приміщенні» не підтверджуються жодним належним доказом, тоді як відеофіксація свідчить про зворотне - спокійний та послідовний характер дій сторін. Вказаними відеозаписами також стверджується, що позивач був доставлений у відділення ТЦК та СП працівниками поліції про що відповідач зазначав у своєму відзиві на позовну заяву.

Суд наголошує, що вказані обставини (наявність заяви про визнання вини та відеофіксація процедури) стали відомі суду лише з матеріалів відзиву.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Позивач 24.09.2025 року особисто був повідомлений про день та час розгляду відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (особистий підпис в протоколі), при цьому йому було роз`яснено наслідки неявки та строк оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення.

Позивач надав відповідачу заяву, в якій як обставини правопорушення, так і свою вину визнав, зазначив, що згоден до притягнення до адміністративної відповідальності за його відсутності. При цьому така заява була складена 29.09.2025 р., тобто через п`ять днів після отримання протоколу, що свідчить про свідомі дії позивача.

Також позивач не пояснив, що саме заважало йому з`явитися на визначений день та час і повідомити обставини про які вказує тепер позивач у своїй позовній заяві (щодо ненадання відповідних бланків чи викликів до ТЦК та СП).

Будь-яких доказів будь-якого впливу відповідача чи сторонніх осіб на позивача як з приводу підписання протоколу про адміністративне правопорушення, так і вказаної заяви від 29.09.2025 матеріали справи не містять.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження часу отримання оскаржуваної постанови, однак був обізнаний про її винесення 03 жовтня 2025 року, оскільки був належним чином повідомлений про розгляд питання про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого строку. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Враховуючи зазначені обставини справи, на думку суду, позивач з 24.09.2025 року був обізнаним про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього 03.10.2025 та з цієї дати про існування (прийняття відносно нього) постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Проте, своєчасних заходів щодо її оскарження не вживав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.286 КАС України, строк звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а у випадку відсутності у особи відповідної інформації з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Як вже було зазначено судом, поняття "повинна була дізнатись", використане у КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про прийняття оскаржуваного рішення та знала про обставини його прийняття.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Оскільки матеріали справи вказують, що позивач був обізнаний про прийняття оскаржуваної постанови, об`єктивних причин, які позбавляли позивача можливості звернення до суду протягом встановленого строку не встановлено, суд відхиляє доводи клопотання про те, що поважною причиною пропуску строку звернення до суду є неотримання оскаржуваної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, оскільки позивачем не було наведено достатніх підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

За викладених обставин, відповідно до вимог ст.123 КАС України, суд першої інстанції залишає позовну заяву без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 123, 240 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Середа Л.В.