Справа № 440/2372/26
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

25 березня 2026 рокум. ПолтаваСправа № 440/2372/26

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Сич С.С., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить:

1) визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 № 156 "Про результати службового розслідування з метою встановлення причин і умов, що призвели до невиконання колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , зобов`язання відремонтувати пошкоджений транспортний засіб KIA SORENTO";

2) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення з грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 59905 грн. 20 коп. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156;

3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 59905 грн. 20 коп. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 , утримані з нього на виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156, грошові кошти у розмірі 59905 грн. 20 коп.

Позовна заява сформована в системі "Електронний суд" 03.03.2026 та зареєстрована канцелярією суду 04.03.2026 за вх.№15223/26.

Прохальна частина позовної заяви містить клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року визнано неповажними підстави, вказані позивачем ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку звернення до адміністративного суду. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Зазначено, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску. Роз`яснено позивачу, якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Копія ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року надіслана судом до електронного кабінету представника позивача та судом отримано повідомлення про доставлення копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року до електронного кабінету представника позивача Такідзе І.Л. 09 березня 2026 року о 20:50.

Відповідно до приписів частини 6, частини 7 статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Отже, днем вручення позивачу та представнику позивача копії ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2026 року про залишення позовної заяви без руху є 10 березня 2026 року.

18 березня 2026 року через систему "Електронний суд" до суду надійшла заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, у якій зазначено, що позивач дізнався про наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156 на новому місці служби, коли побачив недонарахування коштів у розмірі 24299 грн. наприкінці квітня 2025 року, після чого представник позивача направляв запити з метою збору доказів, позивач вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення скарги до Генерального штабу Збройних Сил України. Також вказує, що позивач проходив військову службу та перебував в зоні активних бойових дій.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту КАС України) передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду з датою, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про порушення свого права чи законного інтересу, а не з датою, яку особа зазначає як таку, з якої вона усвідомила чи зрозуміла, що її права та інтереси порушуються.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 360/566/22 викладено такий правовий висновок: "День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав".

У цій справі позивач оскаржує наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14 грудня 2024 року № 156 "Про результати службового розслідування з метою встановлення причин і умов, що призвели до невиконання колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , зобов`язання відремонтувати пошкоджений транспортний засіб KIA SORENTO", а також дії військової частини НОМЕР_2 щодо утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 59905 грн. 20 коп. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156.

Решта позовних вимог є похідними вимогами.

У заяві позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду зазначено, що позивач дізнався про наказ командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156 на новому місці служби, коли побачив недонарахування коштів у розмірі 24299 грн. наприкінці квітня 2025 року.

Отже, про порушення своїх прав наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14 грудня 2024 року № 156 "Про результати службового розслідування з метою встановлення причин і умов, що призвели до невиконання колишнім військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , зобов`язання відремонтувати пошкоджений транспортний засіб KIA SORENTO" та діями військової частини НОМЕР_2 щодо утримання з грошового забезпечення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 59905 грн. 20 коп. на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.12.2024 №156 позивач дізнався наприкінці квітня 2025 року.

Частиною 1 статті 120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, у даному випадку, враховуючи пояснення позивача, місячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною 5 статті 122 КАС України, розпочав свій перебіг з 01 травня 2025 року та закінчився 03 червня 2025 року (з урахуванням частини 6 статті 120 КАС України).

Позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом 03 березня 2026 року (позов сформовано в системі "Електронний суд"), тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України на дев`ять місяців.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2022 у справі № 990/102/22.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 викладено правовий висновок про те, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року затверджено Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законами України неодноразово затверджувалися Укази Президента України, якими продовжувався строк дії воєнного стану в Україні. На даний час воєнний стан в Україні триває.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 зазначила, що запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Таким чином, введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частинами першою та четвертою статті 26 Закону № 389-VIII встановлено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

У період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність (частина перша статті 10 Закону № 389-VIII).

Полтавський окружний адміністративний суд не припиняв роботи у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та здійснює своє діяльність.

29 квітня 2025 року між позивачем та адвокатом Такідзе Іриною Леонідівною укладено договір на надання правничої допомоги, на підставі якого адвокатом виписано ордер на надання правничої допомоги серії АХ №1327701.

Таким чином, починаючи з 29 квітня 2025 року позивач отримує правничу допомогу від професійного адвоката Такідзе Ірини Леонідівни, якою підписано та подано позов до суду у цій справі 03 березня 2026 року, тому суд критично оцінює доводи позивача про власну неможливість звернутися до суду з позовом у зв`язку з проходженням позивачем військової служби під час дії воєнного стану в Україні.

Звернення зі скаргою на рішення чи дії відповідача не змінює початок строку звернення до суду та не зупиняє його перебіг, законом не передбачена можливість досудового порядку вирішення цього спору, тому приписи частини 4 статті 122 КАС України до спірних правовідносин не застосовуються.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача про поважність причин з посиланням на досудовий порядок вирішення спору.

Відповідно до частини 4, 5 статті 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Отже, неможливість подання позивачем до суду з об`єктивних причин будь-яких доказів разом із позовом не є перешкодою для звернення до суду та відповідно не є поважною причиною для пропуску строку звернення до суду, встановленого законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження наказу відповідача у встановлений законом строк.

Не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 у справі Меньшакова проти України).

У рішенні від 18.10.2005 у справі МШ Голуб проти України ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Позивачем не наведено обставин, які були б об`єктивно непереборними, які б не залежали від його волевиявлення, та які б були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду протягом встановленого законом місячного строку звернення до суду, починаючи з 01 травня 2025 року, а також після його закінчення до 03 березня 2026 року, та до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин. Наведені позивачем у заяві обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 18 березня 2026 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Підсумовуючи викладене вище, наявні підстави, встановлені частиною 2 статті 123 та пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України для повернення позовної заяви позивачеві.

При цьому, частиною 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121-123, 169, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати неповажними підстави, вказані позивачем у заяві від 18 березня 2026 року про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.С. Сич