Справа № 640/16457/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
26 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого: Бєлової Л.В.,
суддів: Златіна С.В., Файдюка В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі.
На підставі Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX, 21.06.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №64016457/21.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 11.03.2021 №2, від 31.05.2021 №202.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.03.2021 №2).

Також стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 40000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі - залишено без задоволення. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року - залишено без змін.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, у якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати з правничої допомоги, наданої у суді апеляційної інстанції у розмірі 85950,00 грн.

У свою чергу, відповідач не подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, хоча позивач до матеріалів заяви про ухвалення додаткового рішення надав докази про надіслання відповідачу копії такої заяви разом із додатками.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви щодо ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, п. 30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 85950,00 грн додав наступні документи:

- Договір про надання правової допомоги №2-1/51-2020 від 27.10.2020, укладений між Позивачем та АО «КМ Партнери» (надалі - «Договір»);

- Додаткові угоди від 11.08.2025 та від 23.02.2026 до Договору про надання правової допомоги №2-1/51-2020 від 27.10.2020;

- Акт приймання-передачі послуг №137 від 31.10.2025 на суму 32 256,00 грн. Відповідно до Акта приймання-передачі послуг №137 від 31.10.2025 позивачу надано послугу з ведення справи в суді апеляційної інстанції: підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2025 року у справі №640/16457/21 та Клопотання про розгляд справи за участі Позивача;

- Акт приймання-передачі послуг №22 від 26.02.2026 на суму 70 884,00 грн. Відповідно до Акта приймання-передачі послуг №22 від 26.02.2026 позивачу надано послугу з ведення справи в суді апеляційної інстанції: підготовка та участь у судовому засіданні, яке відбулося 25 лютого 2026 року, включаючи час на дорогу та час на очікування початку судового засідання;

- Рахунок-фактура №137 від 31.10.2025, який виставлений позивачу до оплати на підставі Акта приймання-передачі послуг №137 від 31.10.2025;

- Рахунок-фактура №22 від 26.02.2026, який виставлений позивачу до оплати на підставі Акта приймання-передачі послуг №22 від 26.02.2026;

- Банківська виписка від 08.12.2025 на підтвердження отримання АО «КМ Партнери» оплати за надані послуги з підготовки відповіді на апеляційну скаргу від позивача у розмірі 32 256,00 грн;

- Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвокатів на підтвердження статусу адвокатів, які були залучені до надання послуг.

У свою чергу, відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подано.

Колегія суддів зазначає, що позивач надав суду апеляційної інстанції усі необхідні докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, зокрема, Акти приймання-передачі послуг, які є первинними документами на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу.

Саме Акт приймання-передачі послуг з детальним описом робіт, погодинними ставками адвокатів та часом, витраченим на надання правової допомоги є тим документом, що свідчить про обсяги наданих послуг, з якими погодився позивач, підписавши їх. Акт про надання послуг є тим документом, який конкретизує кожну вчинену представниками позивача процесуальну дію.

Відповідно, позивач долучив до матеріалів справи всі необхідні документи (із достатньою деталізацією) на підтвердження вартості понесених витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів, визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в суді, зважаючи на предмет позову, фактичний об`єм виконаної роботи, вважає документально підтвердженими, розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу, в суді апеляційної інстанції у розмірі 40000,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в додатковій постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18, надання правової допомоги з приводу вирішення навіть певної (усієї) сукупності процесуальних питань в апеляційному порядку не може бути об`єктивно оцінено у більшому розмірі, ніж надання первинної правничої допомоги, необхідної для звернення особи до суду з адміністративним позовом, оскільки первинна - більш складна, об`ємна і потребує повного аналізу обставин справи та нормативно-правової бази.

На думку колегії суддів, сума (40000,00 грн) витрати на правничу допомогу відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення із відповідача не становить надмірний тягар для останнього, що відповідає принципу розподілу таких витрат.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача та ухвалення додаткової постанови про розподіл судових витрат, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн.

Керуючись ст. 132, 139, 229, 241, 242, 252, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т АН О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Юкрейн» (, адреса: 04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 16-А) понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 40000 грн (сорок тисяч гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ ВП: 44082145, адрема: 02068, м. Київ, вул. Кошиця, буд. 3).

Додаткова постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді С.В. Златін,

В.В. Файдюк