Справа № 120/3491/25
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 120/3491/25

адміністративне провадження № К/990/11278/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Дашутіна І. В., перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 120/3491/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просила визнати дії протиправними та зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 січня 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зокрема: в частині сплати судового збору та в частині надання доказів направлення копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи.

13 січня 2026 року до суду надійшло клопотання апелянта про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги, мотивоване відсутністю належного фінансування витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання апелянта про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги та повернуто апеляційну скаргу скаржнику на підставі частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

На зазначене рішення суду першої інстанції від 04 грудня 2025 року відповідач повторно подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2026 року апеляційну скаргу відповідача на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року залишено без руху.

Апелянту запропоновано протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або зазначити інші підстави для його поновлення, а також надати докази сплати судового збору.

02 лютого 2026 року на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від апелянта надійшло клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги на рішення суду, мотивоване відсутністю фінансування як непереборною обставиною.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із наступного.

Станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, а саме на 09 лютого 2026 року, апелянтом не було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду наголосила, що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та, як наслідок, повернення її заявнику, не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що право на апеляційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком учасників справи дотримуватися вимог процесуального законодавства щодо порядку, строків та умов реалізації такого права. Відповідні процесуальні обов`язки є однаковими для всіх учасників судового процесу, що забезпечує дотримання принципу рівності сторін.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Відсутність бюджетного фінансування не надає суб`єкту владних повноважень право в будь-який час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутність фінансування не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Не погодившись з ухвалою суду апеляційної інстанції, Військова частина НОМЕР_1 раніше вже зверталася до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначене судове рішення. Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2026 року вказану касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

12 березня 2026 року до Верховного Суду надійшла повторно подана касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 120/3491/25.

Під час перевірки повторно поданої касаційної скарги на відповідність вимогам статті 330 КАС України встановлено, що вона повністю відтворює зміст попередньої касаційної скарги, яку було повернуто ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2026 року (провадження № К/990/10388/26).

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Згідно із частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Положеннями частини четвертої статті 328 КАС України визначено перелік підстав касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, прийнятих у справах, є вичерпним.

Так, за приписами абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями статті 330 КАС України визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

За приписами частини другої цієї статті у касаційній скарзі зазначаються:

- підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4);

- у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування.

У свою чергу, порушення норм права може виявлятися у:

- застосуванні норми, яку не належало застосовувати у відповідній ситуації;

- незастосуванні норми, яку належало застосувати;

- наданні застосованій нормі неправильного тлумачення.

Верховний Суд в ухвалі від 11 березня 2026 року про повернення раніше поданої касаційної скарги вже звертав увагу скаржника на необхідність чітко зазначити, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій застосовано неправильно, обґрунтувати, у чому полягає помилка суду під час застосування відповідної норми права та як, на думку скаржника, вона повинна застосовуватися, а також вказати, у чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Проте, звертаючись до суду з касаційною скаргою повторно, скаржник належним чином не обґрунтував, у чому саме полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при відмові у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.

Повторно подаючи касаційну скаргу, скаржник не усунув недоліків, на які було вказано Верховним Судом. Змістовне обґрунтування скарги залишилося незмінним.

Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, неодноразово наданих Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині належного викладення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 44, 328, 330, 332 КАС України,

постановив:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 120/3491/25 - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

СуддяІ.В. Дашутін