Справа № 635/6637/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 р.Справа № 635/6637/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.12.2025, повний текст складено 15.12.25 року по справі № 635/6637/25

за позовом ОСОБА_1

до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Жигалюка Данила Олександровича , Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до інспектора 2 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області лейтенанта поліції Жигалюка Данила Олександровича, Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕНА №5351031 від 30.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2025 позовні вимоги задоволено частково.

Постанову про адміністративне правопорушення серія ЕНА №5351031 від 30.07.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано та направлено справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

В іншій частині позовних вимог адміністративного позову відмовлено.

Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

До Харківського районного суду Харківської області 05.12.2025 представником позивача подано заяву про винесення додаткового рішення та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, які складаються витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15.12.2025 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Без`язичної Людмили Григорівни про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Не погодившись з вказаним висновком суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.12.2025 скасувати та ухвалити постанову, якою стягнути з Департаменту патрульної поліції судові витрати, понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що на виконання ч. 7 ст. 139 КАС України, позивачем до закінчення судових дебатів у справі зроблено відповідну заяву про намір стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовна сума яких становить 10000,00 грн., про що детально описано у поданій позовній заяві. Вказує, що на виконання умов договору сторонами 05.12.2025 підписано Акт наданих послуг №1/12 до Договору про надання професійної правничої допомоги №30/07/25 від 30.07.2025, яким сторони погодили, що виконавцем належним чином надані і оформлені, а замовником спожиті та прийняті послуги. Висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено, що акт наданих послуг лише підтверджує факт наданих послуг, однак не містить їх оплату, суперечить вимогам КАС України, а також усталеній судовій практиці.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Департаментом патрульної поліції зазначено, що заявлені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу є явно завищеними, оскільки дана справа є справою незначною складності та підготовка до неї не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи. Вказує, що наданий позивачем до матеріалів справи Договір про надання правової допомоги не надає можливості з`ясувати чи пов`язані зазначені витрати з наданням правової допомоги, пов`язаної з підготовкою процесуальних документів у справі. Також зазначає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з урахуванням всіх наданих доказів, яким надано належну правову оцінку.

До Другого апеляційного адміністративного суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі представника позивача.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, неприбуття у судове засідання осіб, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника позивача Мухітдінова Р.Д., суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання позивача в обгрунтування своїх висновків на акт прийому передачі виконаних робіт (наданих) послуг від 05.12.2025 №1/12 є безпідставними, оскількт такий акт підтверджує лише факт надання послуг, однак не містить інформацію про їх оплату, відтак не є належним доказом понесення позивачем витрат по оплаті послуг адвоката.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд указав, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у ч. 5 ст. 134 КАС України.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 ст. 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

На підтвердження обставин понесення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи №635/6637/25 позивачем надано до матеріалів справи: договір про надання правової допомоги №30/07/25 від 30.07.2025, акт надання послуг № 1/12 до Договору про надання професійної правничої допомоги №30/07/25 від 30.07.2025, підписаний позивачем та адвокатом Без`язичною Л.Г. від 05.12.2025, копію рішення №13/1/7 від 21.07.2021 "Про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару".

Так, 30.07.07.2025 між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Без`язичною Л.Г. (адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №30/07/25, згідно п. 2.1 договору, за цим договором адвокат зобов`язується надати послуги клієнту щодо захисту прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених договором тощо.

У п. 4.4 договору №30/07/25 про надання правничої допомоги визначено, що за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт здійснює оплату суми гонорару адвоката визначеної п. 4.1 Договору (гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту а даним договором), у строк не пізніше десяти робочих днів з дня після набрання законної сили судових рішень у справі, якщо сторони не домовляються про інше. Сплата гонорару можлива клієнтом без отримання ним рахунку.

Відповідно до п. 4.3 договору №30/07/25 про надання правничої допомоги, за підготування документів та представництво клієнта за цим Договором у суді першої інстанції Сторони визначили у фіксованому розмірі 10000,00 грн. Розмір гонорару не залежить від об`єму виконаних робіт /наданих послуг, витраченого часу, кількості судових засідань, підготованих документів.

Між адвокатом Без`язичною Л.Г. та клієнтом ОСОБА_1 25.03.2024 підписано Акт № 1/12 до Договору про надання професійної правничої допомоги №30/07/25 від 30.07.2025 на загальну суму вартості робіт 10000,00 грн.

Згідно змісту зазначеного акту, зміст наданих послуг: Консультація клієнта та подання адвокатського запиту від 01.08.2025 до Управління патрульної поліції в Рівненській області, опрацювання отриманої відповіді №228аз/41/30/01-2025 від 07.08.2025 та додатків, підготовка та подання позовної заяви щодо визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, підготовка та подання до суду інших документів (відповіді на відзив, клопотання) по справі №635/6637/25.Даним актом підтверджено замовником відсутності претензій з його боку.

Колегія суддів враховує, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення гонорару у фіксованій сумі у справі, яка розглядається, є розумність заявлених витрат.

Колегія суддів враховує, що постановою УПП в Рівненській області від 30.07.2025 серії ЕНА№5351031 притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.12.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, постанову серії ЕНА №5351031 від 30.07.2025 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - скасовано та направлено справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції. Санкція статті 122 КУпАП передбачає накладення штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 340,00 грн. Водночас, ОСОБА_1 у заяві про ухвалення додаткового рішення просить стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., що майже в тридцять разів перевищує розмір застосованої до нього санкції.

Хоча право на правничу допомогу є конституційною гарантією, однак розмір її відшкодування має бути обґрунтованим та не бути надмірним. Слід зазначити, що категорія даної справи відноситься до справ незначної складності, розгляд яких не потребує значного обсягу підготовчої роботи, вивчення великої кількості доказів чи вирішення складних правових питань.

Згідно з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Застосовуючи критерії співмірності, визначені у ч. 5 ст. 134 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що заявлена сума у розмірі 10000,00 грн є очевидно неспівмірною зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт та, головне, з ціною позову (розміром штрафу). Стягнення витрат на правничу допомогу, які багаторазово перевищують розмір штрафу в справі про адміністративне правопорушення, що не характеризується особливою складністю, суперечить принципам справедливості та розумності.

Отже, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування суми понесених витрат на правничу допомогу критеріям, встановленим ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає, що виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, час витрачений адвокатом, враховуючи суть спірних правовідносин та результат розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що стягненню на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн.

В іншій частині заява задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.12.2025 по справі №635/6637/25 підлягає скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 15.12.2025 по справі № 635/6637/25 скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 1000,00 грн (одну тисячу гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 26.03.2026 року