Справа № 620/2165/25
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2165/25 Головуючий у І інстанції - Дубіна М.М.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іванівка» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Іванівка» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Іванівка» звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25.10.2024 № 16454/ж10/25-01-07-00.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки його прийняттю передувало проведення документальної перевірки, яка здійснена контролюючим органом з порушенням вимог щодо призначення та проведення, то як ані в наказі «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Іванівка», ані в акті перевірки не вказано конкретних фактичних обставин для її призначення, що свідчить про відсутність законних підстав для її проведення, та як наслідок зумовлює протиправність податкового повідомлення-рішення.

Також, наголошено, що доводи податкового органу в акті перевірки про те, що у вересні 2023 року загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг за підсумками 9 місяців 2023 року перевищила 1000000 грн не відповідає дійсності, оскільки жодним належним і допустимим доказом не підтверджено, а ґрунтується на припущеннях.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Приватне підприємство «Іванівка» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі Приватне підприємство «Іванівка» посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іванівка», в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Позивачем подано письмові пояснення, в яких він просить врахувати вказані пояснення під час перегляду в апеляційному порядку рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 620/2165/25; скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що 17 червня 2024 року ПП «Іванівка» подало заяву до ГУ ДПС в Чернігівській області про реєстрацію платника податку на додану вартість за формою 1-ПДВ, де зазначено дату досягнення обсягу оподатковуваних операцій 31.12.2023, а загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК України, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно становить 1 480 349,00 гривень.

Службовою запискою управління оподаткування юридичних осіб від 26 червня 2024 року № 1833/25-01-04-02-11 доведена інформація управлінню податкового аудиту, що згідно Фінансової звітності малого підприємства (Форма № 1-м) за 2023 рік, поданої 31.01.2024 за № чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) становить 1480,4 тис. гривень. Крім того, згідно наданих чеків з 01.01.2024 по 31.05.2024 встановлено, що Підприємство отримало дохід від продажу товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню ПДВ у сумі 1 002 452,85 грн. Вказане свідчить про недотримання ПП «Іванівка» норм пункту 183.4 статті 183 ПК України, оскільки граничний термін подання реєстраційної заяви 10.01.2024.

На підставі наказу ГУ ДПС в Чернігівській області від 18.09.2024 № 1344-п, направлень на перевірку від 18.09.2024 № 2395/2с3/25-01-07-02-01, № 2396/2с3/25-01-07-02-01 інспекторами ГУ ДПС в Чернігівській області проведено документальну позапланову перевірку ПП «Іванівка» щодо порушення граничного терміну подачі реєстраційної заяви у відповідності до пункту 183.2 статті 183 ПК України за період з 01.01.2023 по 17.06.2024, за результатами якої складено акт перевірки від 02 жовтня 2024 року № 13512/ж5/25-01-07-02-01.

Перевіркою встановлено наступні порушення Позивачем вимог:

- пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 ПК України, в результаті чого ПП «Іванівка» з урахуванням пункту 183.10 статті 183 ПК України за період з 11.10.2023 по 17.06.2024 занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 239 518 грн, в тому числі: за жовтень 2023 року - 3527 грн, листопад 2023 року - 20411 грн, грудень 2023 року - 26390 грн, січень 2024 року - 30521 грн, лютий 2024 року - 31519 грн, березень 2024 року - 36718 грн, квітень 2024 року - 37987 грн, травень 2024 року - 39784 грн, червень - 12661 грн.

Також, ПП «Іванівка» несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування відповідно до пункту 183.10 статті 183 ПК України.

На підставі висновків Акта перевірки, Головним управлінням ДПС в Чернігівській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2024 року № 16454/ж10/25-01-07-00, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальному розмірі 299 398,00 грн, з яких за податковими та/або іншими зобов`язаннями у сумі 239 518,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 59 880,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, Позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням Державної податкової служби України від 15.01.2025 № 1226/6/99-00-06-01-01-06, податкове повідомлення-рішення 25 жовтня 2024 року № 16454/ж10/25-01-07-00 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем проведено перевірку на законодавчо визначених підставах.

Щодо суті оспорюваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначив, що ПП «Іванівка» на перевірку ГУ ДПС в Чернігівській області було надано фіскальні чеки, банківські виписки, договори. При проведенні перевірки встановлено що у платника податків обліковуються реєстратори розрахункових операцій (РРО), відповідно до даних касових звітів було здійснено реалізацію товарів по наступним касовим апаратам та в результаті занижено ПДВ з 11.10.2023 по 17.06.2024 на загальну суму 239 518 грн, в тому числі: за жовтень 2023 року - 3527 грн, листопад 2023 року - 20411 грн, грудень 2023 року - 26390 грн, січень 2024 року - 30521 грн, лютий 2024 року - 31519 грн, березень 2024 року - 36718 грн, квітень 2024 року - 37987 грн, травень 2024 року - 39784 грн, червень - 12661 грн.

Враховуючи вищезазначене, ПП «Іванівка» порушено пункт 183.2 статті 183, пункт 187.1 статті 187 ПК України та занизило податкове зобов`язання з податку на додану вартість за період з 11.10.2023 по 17.06.2024 на загальну суму 239 518 грн.

Заяву про реєстрацію платником ПДВ за формою 1-ПДВ Позивачем подано 17.06.2024, граничний термін подання якої - 10.10.2023, а обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість - 11.10.2023, що має наслідком застосування до нього відповідальності.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що Відповідачем обґрунтовано і законно прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2024 року № 16454/ж10/25-01-07-00, тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пп. 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами абз. 4 пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до п. 78.2 ст. 78 ПК України обмеження у підставах проведення перевірок платників податків, визначені цим Кодексом, не поширюються на перевірки, що проводяться на звернення такого платника податків, або перевірки, що проводяться у межах кримінального провадження. Контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Згідно з п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Верховний Суд в постанові від 21 лютого 2022 року у справі № 813/3339/17 дійшов висновку, що виявлені факти, які свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями. За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень, якщо ці пояснення не обґрунтовані або документально не підтверджені.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 620/309/20.

Колегія суддів звертає увагу, що підставою для спрямування на адресу ПП «Іванівка» запитів слугувало отримання податкової інформації від управління оподаткування юридичних осіб про виявлені факти порушення строків своєчасної реєстрації платником податку на додану вартість. В зазначених запитах ГУ ДПС у Чернігівській області запропонувало Платнику надати документи відповідно до переліку для визначення дати досягнення загальної суми оподаткування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що перевірка проведена на законодавчо визначених підставах.

Надаючи оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, 17 червня 2024 року ПП «Іванівка» подало заяву до ГУ ДПС в Чернігівській області про реєстрацію платника податку на додану вартість за формою 1-ПДВ, де зазначено дату досягнення обсягу оподатковуваних операцій 31.12.2023, а загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК України, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно становить 1 480 349,00 гривень.

Відповідачем в акті перевірки встановлено, що заяву про реєстрацію платником ПДВ за формою 1-ПДВ Позивачем подано 17.06.2024, проте граничний термін її подання - 10.10.2023, а обов`язок щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість - 11.10.2023, що має наслідком застосування до нього відповідальності.

Зокрема, ПП «Іванівка» на перевірку ГУ ДПС в Чернігівській області було надано фіскальні чеки, банківські виписки, договори.

При проведенні перевірки встановлено що у Платника податків обліковуються реєстратори розрахункових операцій (РРО), відповідно до даних касових звітів було здійснено реалізацію товарів по наступним касовим апаратам та в результаті занижено ПДВ з 11.10.2023 по 17.06.2024 на загальну суму 239 518 грн, в тому числі: за жовтень 2023 року - 3527 грн, листопад 2023 року - 20411 грн, грудень 2023 року - 26390 грн, січень 2024 року - 30521 грн, лютий 2024 року - 31519 грн, березень 2024 року - 36718 грн, квітень 2024 року - 37987 грн, травень 2024 року - 39784 грн, червень - 12661 грн.

Враховуючи вищезазначене, ПП «Іванівка» порушено пункт 183.2 статті 183, пункт 187.1 статті 187 ПК України та занизило податкове зобов`язання з податку на додану вартість за період з 11.10.2023 по 17.06.2024 на загальну суму 239 518 грн.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно з пунктом 183.1 статті 183 ПК України будь-яка особа, що підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу (пункт 183.2 статті 183 ПК України).

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 0240/2635/18-а вказав, що положення «без урахування податку на додану вартість» слід розуміти як необхідність вирахування суми податку на додану вартість із загальної суми із здійснення операцій з постачання товарів, в іншому випадку вказане правове положення не матиме застосування, оскільки відповідні норми стосуються осіб, що не є платниками податку на додану вартість та відповідно не пов`язані з жодним іншим податком на додану вартість, окрім того, що сплачується ними при придбанні товарів (послуг).

Тобто, з наведеного випливає, що обов`язок зареєструватися платником ПДВ виникає у суб`єкта підприємницької діяльності за умови перевищення ним протягом останніх 12 календарних місяців виручки від здійснення операцій з постачання товарів/послуг понад 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

Отже, для встановлення обставин, пов`язаних з донарахуванням контролюючим органом грошового зобов`язання з податку на додану вартість Відповідачу необхідно було встановити розмір виручки, отриманої суб`єктом підприємницької діяльності протягом останніх 12 календарних місяців, врахувавши при цьому, що перевищення її граничного розміру, встановленого у пункті 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, має бути без урахування податку на додану вартість.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що акт перевірки, який як документ, на підставі якого контролюючий орган дійшов висновку про перевищення Позивачем суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг протягом останніх 12 календарних місяців одного мільйона гривень, містить посилання на книгу обліку доходів і витрат, та документи, що надавалися Позивачем до перевірки, зокрема банківські виписки, книги РРО, книги обліку доходів та витрат.

Згідно з положеннями пунктів 3-5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 жовтня 2015 року за № 1300/27745, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що неналежне оформлення результатів перевірки, зокрема незазначення в акті конкретних ідентифікуючих відомостей, не підтверджує факт вчинення Позивачем порушень, які відображені в акті перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2025 року у справі № 620/7235/24.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, Відповідачем при проведенні перевірки ПП «Іванівка» встановлено, що згідно наданих документів (найменування та перелік яких не вказано) та відповідно до фіскальних чеків (перелік яких теж не вказано) визначено, що обсяг оподатковуваних операцій у вересні 2023 року становив 1 043 068 грн.

Згідно акта перевірки, при обчисленні Відповідачем загальної суми від здійснення ПП «Іванівка» операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, суми ПДВ, що були сплачені Позивачем при придбанні ним товарів (послуг), від цієї суми оподатковуваних операцій, як того вимагає п. 181.1 ст. 181 ПК України, не були відраховані.

Зокрема, з акта перевірки вбачається, що суми ПДВ, які були сплачені Позивачем при придбанні ним товарів (послуг) взагалі не досліджувались й не визначались, а отже ці суми ПДВ із загальної суми від здійснення ПП «Іванівка» операцій з постачання товарів/послуг взагалі не відраховувались, що вказує на те, що методології, зазначеної в п. 181.1 ст. 181 ПК України, Відповідачем дотримано не було.

Таким чином, доводи податкового органу в акті перевірки про те, що у вересні 2023 року загальна сума від здійснення Позивачем операцій з постачання товарів/послуг за підсумками 9 місяців 2023 року перевищила 1000000 грн не відповідає дійсності, оскільки жодним належним і допустимим доказом не підтверджено.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності своїх доводів.

Перевіривши всі фактичні обставини справи, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що прийняте контролюючим органом оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25 жовтня 2024 року № 16454/ж10/25-01-07-00 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Приватного підприємства «Іванівка», перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За правилами ч. 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження сплати відповідних судових витрат в суді першої інстанції Позивачем надано платіжну інструкцію від 18.02.2025 № 782 про сплату судового збору в загальному розмірі 3 592,78 грн.

Також, на підтвердження сплати відповідних судових витрат в суді апеляційної інстанції Позивачем надано платіжну інструкцію від 07.05.2025 № 930 про сплату судового збору в розмірі 5 389,16 грн.

Відтак, з огляду на задоволення позовних вимог, та згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області у сумі 8 981,94 грн (3 592,78 грн + 5 389,16 грн).

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Іванівка» задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року скасувати, прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Приватного підприємства «Іванівка» задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 25 жовтня 2024 року № 16454/ж10/25-01-07-00.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11, ) на користь Приватного підприємства «Іванівка» (16433, Чернігівська область, Ніжинський район, с. Іванівка, вул. Вишнева, буд. 16, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 981 (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят одна) грн 94 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев