Справа № 260/6409/25
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2026 рокум. Ужгород№ 260/6409/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Плеханова З.Б. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить:

1) Визнати протиправними і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №16 від 13.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для обчислення розміру пенсії, в повному обсязі наступні періоди роботи та навчання: - з 26.08.1982 року по 18.12.1984 року на Міжгірському заводі п/о «Електрон»; - з 01.09.1985 року по 30.06.1990 року у Львівському політехнічному інституті; - 10.07.1990 року по 10.10.1990 року у Закарпатському обласному виробничому об`єднанні «Закарпаттяавтотехобслуговування»; - з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року у колгоспі імені Шевченка села Репинне Міжгірського району Закарпатської області / колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Шевченка»; - з 01.10.1997 року по 31.12.1998 року у Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства;

3) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , пенсію за віком, починаючи з 09 квітня 2025 року;

4) Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Позовні обґрунтовані тим, що 05 червня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії, яка була зареєстрована за №86. За результатами розгляду заяви № 86 від 05.06.2025 року, відповідачем було прийнято рішення № 16 від 13.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії, оскільки згідно наданих документів загальний стаж позивача становить 26 років 3 місяці 0 днів. У рішенні було зазначено про те, що до страхового стажу позивача не було зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 , період роботи згідно довідки №48/01-24 від 25.02.2020 року, довідки №114/28 від 24.03.2025 року, оскільки в зазначених документах ім`я позивача не відповідає паспортним даним. Період роботи згідно довідки №73/25 від 13.02.2020 року з 26.08.1982 по 19.12.1984 року, не було враховано, оскільки ім`я позивача в первинних документах ОСОБА_2 . З рішенням відповідача № 16 від 13.06.2025 року позивач не згодна, оскільки і диплом серії НОМЕР_2 , і трудова книжка серії НОМЕР_1 , і трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_3 належать саме позивачу, містять її анкетні дані та її підписи. Крім цього, архівні довідки додатково підтверджують дійсний трудовий стаж ОСОБА_1 та повністю відповідають записам у її трудових книжках.

14 серпня 2025 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження в даній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази, які в нього є в термін протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

02 вересня 2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який необхідний позивачу для призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийнято рішення за №16 від 13.06.2025 р. про відмову у призначенні пенсії. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 , період роботи згідно довідки № 48/01-24 від 25.02.2020, довідки № 114/28 від 24.03.2025 р., оскільки в зазначених документах ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Крім цього, період роботи згідно довідки № 73/28 від 13.02.2020 р. з 26.08.1982 р. по 19.12.1984 р., яка видана на ім`я ОСОБА_1 не можливо врахувати, оскільки ім`я заявниці в первинних документах - ОСОБА_2 .

Обставини встановлені судом

05 червня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка була зареєстрована за №86.

За результатами розгляду заяви позивача від 05.06.2025 року, Головним управлінням ПФУ в Закарпатській області було прийнято рішення № 16 від 13.06.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком.

Згідно вказаного рішення страховий стаж позивача становить 26 років 3 місяці. До страхового стажу роботи заявника не зараховано: періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 , період роботи згідно довідки № 48/01-24 від 25.02.2020, довідки № 114/28 від 24.03.2025, оскільки в зазначених документах ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Крім цього, період роботи згідно довідки № 73/28 від 13.02.2020 р. з 26.08.1982 р. по 19.12.1984 р., яка видана на ім`я ОСОБА_1 не можливо врахувати, оскільки ім`я заявниці в первинних документах Любов.

Мотиви та норми права застосовані судом

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58 (далі - Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.4 Інструкції №58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що 26 серпня 1982 року позивач була прийнята на роботу на Міжгірський завод п/о «Електрон», на якому вона пропрацювала на посаді монтажниці до 18.12.1984 року, що підтверджується записами № 1-3 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також архівною довідкою № 73/28, виданою 13.02.2020 року Комунальною установою «Міжгірський районний трудовий архів» та наказом № 198 від 18.12.1984 року ПО «Електрон».

У період з 19.12.1984 року по 31.08.1985 року позивач навчалася на підготовчому відділені Львівського політехнічного інституту, по завершенню якого 01.09.1985 року вступила на факультет економіки та організації енергетики цього навчального закладу.

30 червня 1990 року позивач завершила навчання та отримала диплом серії НОМЕР_2 за спеціальністю «Економіка та організація енергетики».

У період з 10.07.1990 року по 10.10.1990 року позивач працювала на посаді бухгалтера в Закарпатському обласному виробничому об`єднанні «Закарпаттяавтотехобслуговування», що підтверджується записами № 7 - 8 в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

У період з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року позивач працювала на посаді бухгалтера в колгоспі імені Шевченка Міжгірського району Закарпатської області, який на підставі розпорядження голови Міжгірської РДА Закарпатської області від 25.02.1993 року № 82 було реорганізовано у колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Шевченка», що підтверджується записами № 1 - 2 в її трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 , та архівною довідкою № 114/28, виданою 24.03.2025 року Комунальною установою «Трудовий архів Міжгірської селищної ради».

У період з 01.10.1997 року по 01.03.2001 року позивач працювала на посаді бухгалтера - касира в Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства.

01 березня 2001 року Міжгірське районне управління міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства було реорганізоване в Міжгірське спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Агроліс», та позивача було переведено на посаду провідного спеціаліста бухгалтера-касира на цьому підприємстві.

02 січня 2004 року Міжгірське СЛГП «Агроліс» було реорганізоване у філіал «Міжгір`ядержспецлісгосп» ГДС ЛАТ «Закарпатагроліс», та позивача було переведено на посаду бухгалтера на цьому підприємстві.

31 серпня 2012 року філія «Міжгір`ядержспецлісгосп» ГДС ЛАТ «Закарпатагроліс» була перейменована на філію «Міжгірське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств».

11 серпня 2016 року позивача було звільнено з роботи з філії «Міжгірське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств», у зв`язку із ліквідацією підприємства.

12.08.2016 року позивач була прийнята на роботу на посаду головного бухгалтера до Державного підприємства «Верхньогірське лісове господарство».

31 січня 2022 року ДП «Верхньогірське лісове господарство» було припинено шляхом приєднання до Державного підприємства «Міжгірське лісове господарство», у зв`язку з чим 01.02.2022 року позивача було переведено на посаду заступника головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності апарату управління.

На підставі наказів Держлісагенства від 28.10.2022 року №848 та від 12.12.2022 року №1166 ДП «Міжгірське лісове господарство» з 18.01.2023 року було реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», а позивача було зараховано до особового складу філії «Міжгірське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» на посаду заступника головного бухгалтера служби бухгалтерського обліку та звітності.

31 грудня 2024 року позивачка було звільнено з роботи з філії «Міжгірське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» у порядку переведення до філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України».

Вищевказані обставини підтверджуються записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 , а також даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Суд зазначає, що у трудовій книжці вказані записи є послідовними, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств. Таким чином, за вказаних обставин, можна чітко ідентифікувати посаду та підприємство на якому позивач працювала.

Разом з тим, як вбачається з оскаржуваного рішення, до страхового стажу роботи позивача не зараховано: періоди роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , період навчання згідно диплому НОМЕР_2 , період роботи згідно довідки № 48/01-24 від 25.02.2020, довідки № 114/28 від 24.03.2025, оскільки в зазначених документах ім`я заявниці не відповідає паспортним даним. Крім цього, період роботи згідно довідки № 73/28 від 13.02.2020 р. з 26.08.1982 р. по 19.12.1984 р., яка видана на ім`я ОСОБА_1 не можливо врахувати, оскільки ім`я заявниці в первинних документах ОСОБА_2 .

Так, згідно актового запису про народження № 18 від 22.04.1965 року та відповідно до паспорту серії НОМЕР_4 , виданого 06.05.2014 року, зазначено ім`я позивача - « ОСОБА_3 », а іменем по батькові зазначено - « ОСОБА_4 ».

Натомість у дипломі серії НОМЕР_2 , трудовій книжці серії НОМЕР_1 , трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_3 та деяких архівних документах роботодавців, ім`я позивач зазначено - « ОСОБА_2 », а ім`я по батькові « ОСОБА_5 ».

Однак, при прийнятті оскаржуваного рішення № 16 від 13.06.2025 року, відповідачем не було враховано експертний висновок № 056/656-m, виданий 19.04.2021 року Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, згідно якого імена « ОСОБА_3 » та «Любов» попри розбіжності в документах є ідентичними. Такі розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційному документі розмовного варіанту імені Любов Люба. З практики лінгвістичних експертиз відомі випадки орфографічних коливань у документальних записах українською мовою імен по батькові або змішування словотвірних моделей споріднених мов. Субнормативні українські записи форм імені по батькові відображають розмовну практику деяких діалектних ареалів України і найчастіше зумовлені міжмовними перетвореннями в ситуації контактного білінгвізму. Такі орфографічні відхилення призводять до виникнення різних записів імені по батькові в документах однієї особи. З урахуванням зазначеного імена по батькові « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_4 », попри розбіжності документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах субнормативних ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 замість ОСОБА_6 ) жіночих форм імені по батькові від особового імені ОСОБА_7 .

Також, суд звертає увагу, що у період з 01.10.1997 року по 11.08.2016 року позивач безперервно працювала в Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства (Міжгірському спеціалізованому лісогосподарському підприємстві «Агроліс» / філіалі «Міжгір`ядержспецлісгосп» ГДС ЛАТ «Закарпатагроліс» / філії «Міжгірське лісове агропромислове господарство» ДП «Закарпатське обласне управління лісогосподарських агропромислових господарств»), що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та відповідає даним Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Незважаючи на розбіжності у написанні імені та імені по батькові позивача, відповідач зарахував до стажу роботи позивача період з 01.01.1999 року по 11.08.2016 року, і в той же час на підставі цих же документів необґрунтовано не зарахував період роботи з 01.10.1997 по 31.12.1998 року включно.

Крім цього, надані відповідачу архівні довідки також підтверджують дійсний трудовий стаж позивача та повністю відповідають записам у її трудових книжках.

Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Позивач як громадянка України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, що є основним документом, який підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави. При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту з формальних підстав.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про необхідність зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів роботи та навчання: з 26.08.1982 року по 18.12.1984 року на Міжгірському заводі п/о «Електрон»; з 01.09.1985 року по 30.06.1990 року у Львівському політехнічному інституті; з 10.07.1990 року по 10.10.1990 року у Закарпатському обласному виробничому об`єднанні «Закарпаттяавтотехобслуговування»; з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року у колгоспі імені Шевченка села Репинне Міжгірського району Закарпатської області / колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Шевченка»; з 01.10.1997 року по 31.12.1998 року у Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 13 червня 2025 року № 16 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому є протиправним та підлягає скасуванню на підставі пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України.

Щодо наступної позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то суд враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу 09.04.2025 року виповнилося 60 років, тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 32 роки.

Так, в оскаржуваному рішенні відповідачем було підтверджено страховий стаж позивача в 26 років 3 місяці.

При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період роботи та навчання з 26.08.1982 року по 18.12.1984 року, з 01.09.1985 року по 30.06.1990 року, з 10.07.1990 року по 10.10.1990 року, з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року, з 01.10.1997 року по 31.12.1998 року, тому суд виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання доходить висновку, що сумарний страховий стаж позивача в цьому випадку досягає необхідні 32 роки.

Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу позивача наступні періоди роботи та навчання: з 26.08.1982 року по 18.12.1984 року на Міжгірському заводі п/о «Електрон»; з 01.09.1985 року по 30.06.1990 року у Львівському політехнічному інституті; з 10.07.1990 року по 10.10.1990 року у Закарпатському обласному виробничому об`єднанні «Закарпаттяавтотехобслуговування»; з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року у колгоспі імені Шевченка села Репинне Міжгірського району Закарпатської області / колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Шевченка»; з 01.10.1997 року по 31.12.1998 року у Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства, та повторно розглянути заяву від 05.06.2025 року про призначення пенсії за віком, із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у визначений судом спосіб.

При цьому, оскільки судом зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, відсутні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 968,96 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору. Адже, незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень (тобто задоволена основна вимога немайнового характеру, яка підлягала оплаті судовим збором), тоді як прийняття рішення про часткове задоволення позову пов`язується зі способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 16 від 13.06.2025 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди роботи та навчання: з 26.08.1982 року по 18.12.1984 року у Міжгірському заводі п/о «Електрон», з 01.09.1985 року по 30.06.1990 року у Львівському політехнічному інституті, з 10.07.1990 року по 10.10.1990 року у Закарпатському обласному виробничому об`єднанні «Закарпаттяавтотехобслуговування», з 10.10.1990 року по 30.09.1997 року у колгоспі імені Шевченка села Репинне Міжгірського району Закарпатської області / колективному сільськогосподарському підприємстві «ім. Шевченка», з 01.10.1997 року по 31.12.1998 року у Міжгірському районному управлінні міжгосподарськими лісами Міністерства сільського господарства і продовольства, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.06.2025 року про призначення пенсії за віком, із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЗ.Б.Плеханова