Справа № 480/4822/24
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 480/4822/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги (в редакції позовної заяви від 26.07.2024):

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 30 відсотків за березень, квітень та травень 2024 (три місяці, що передують зверненню до суду 05.06.2024) та в подальшому після звернення до суду;

зобов`язати Сумський окружний адміністративний суд здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до ст. 52 Закону України "Про державну службу" та наказу Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 № 90-ОС, з березня 2024р., із урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду (далі також відповідач), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 06.06.2024 матеріали адміністративної справи №480/4822/24 за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання наказу протиправним та зобов`язання вчинити дії направлено до Другого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

Розпорядженням Голови Сумського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 вирішено надіслати адміністративну справу №480/4822/24 до Другого апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 адміністративну справу №480/4822/24 за позовом ОСОБА_1 до Сумського окружного адміністративного суду про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити дії передано за підсудністю до Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 10.07.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 23.07.2024 продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 29.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 05.12.2024 провадження у справі №480/4822/24 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №240/7215/24.

Ухвалою від 24.03.2026 поновлено провадження у справі.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України "Про державну службу", а не пункт 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством.

12.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за умов спірних правовідносин, необхідно керуватися спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює такі відносини.

Пояснював, що Національне агентство України з питань державної служби (далі - НАДС України), реалізуючи свої повноваження щодо забезпечення формування у сфері державної служби та функціонального управління державною службою в державних органах, відповідно до приписів Закону України "Про державну службу", підготувало Роз`яснення щодо умов оплати праці державних службовців державних органів, які провели класифікацію посад державної служби від 10.01.2024 року №176.

Так, у вказаному роз`ясненні була надана вказівка про те, яким чином має відбуватися встановлення надбавки за вислугу років, передбаченої пунктом 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", а саме, як зазначило НАДС України, "службі управління персоналом державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, необхідно підготувати проект наказу про встановлення надбавок за вислугу років на державній службі у відсотковому розмірі, перерахованому відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

На виконання вимог НАДС України Сумський окружний адміністративний суд видав наказ від 09.01.2024 №4-ОС, яким встановлено надбавку за вислугу років відповідно до абзацу другого пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Зважаючи на те, що Сумський окружний адміністративний суд діє, як розпорядник коштів нижчого рівня, відповідач повинен здійснювати нарахування та виплату заробітну плату державним службовцям з урахуванням норм бюджетного законодавства та в межах видатків та норм, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік".

Крім того, у відзиві на позов заявлено клопотання залучити співвідповідачем у справі Державну судову адміністрацію України. Суд прийшов до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач перебуває в трудових відносинах з Сумським окружним адміністративним судом, нарахування та виплату заробітної плати позивачу здійснює Сумський окружний адміністративний суд і позовні вимоги в цій справі, в разі їх задоволення судом, повинні бути виконані саме Сумським окружним адміністративним судом, а не Державною судовою адміністрацією України.

15.08.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначала, що роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби щодо розрахунку заробітної плати, на яке посилається відповідач у відзиві на позов, мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу встановлення складових заробітної плати державних службовців.

Безпідставними також є посилання відповідача у відзиві на позов на положення Бюджетного кодексу України, оскільки предметом його регулювання є правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства, а не трудові відносини або питання нарахування та виплати заробітної плати, які існують між сторонами та є предметом розгляду в цій справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 працює на посаді заступника начальника відділу бухгалтерського обліку, матеріально-технічного та господарського забезпечення Сумського окружного адміністративного суду з 18.10.2011 /а.с. 17/.

Наказом керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 №90-ОС позивачу було встановлено надбавку за вислугу років на державній службі в розмірі 50% посадового окладу /а.с. 21/.

Наказом керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 №4-ОС було встановлено з 01.01.2024 надбавку за вислугу років державним службовцям Сумського окружного адміністративного суду, зокрема, позивачу в розмірі 30% /а.с. 18-20/.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 30 відсотків за березень, квітень та травень 2024 (три місяці, що передують зверненню до суду 05.06.2024) та в подальшому після звернення до суду, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Норми права, які підлягають застосуванню

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України "Про державну службу" та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Особливості правового регулювання державної служби в системі правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів (стаття 5 Закону України "Про державну службу").

Відповідно до частини першої статті 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначення на посади державних службовців, працівників, які виконують функції з обслуговування, оплата праці та соціальні гарантії працівників апаратів місцевих, апеляційних судів, вищих спеціалізованих судів, апарату Верховного Суду, секретаріатів Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони регулюються нормами законодавства про державну службу з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Такі особливості установлені, зокрема, частинами третьою та четвертою статті 150 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких особливості проведення конкурсів для призначення на посади державних службовців у судах, органах та установах системи правосуддя визначаються Положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України після консультацій з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Зазначене Положення встановлює особливості призначення на посаду державного службовця у випадках, визначених цим Законом.

Розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до найнижчої за умовами оплати праці посади державної служби, установлюється в розмірі, встановленому законодавством про державну службу. Розмір посадових окладів інших працівників апарату суду збільшується на відповідний коефіцієнт пропорційно посадовим окладам працівників, посади яких віднесені до попередньої за умовами оплати праці посади державної служби в такому суді з урахуванням юрисдикцій державних органів.

Так, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не встановлює особливостей правового регулювання умов оплати праці державної служби в системі правосуддя в частині, яка стосується установлення надбавки за вислугу років.

Частиною першою статті 50 Закону України "Про державну службу" визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Згідно з частиною першою статті 46 Закону України "Про державну службу" стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України "Про державну службу" заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про державну службу" надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

У той же час, 09.11.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Державний бюджет на 2024 рік", яким у пункті 12 розділу «Прикінцеві положення" визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.

Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.

Абзацом 4 пункту 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено, що норми Закону України "Про державну службу" щодо умов та порядку оплати праці державних службовців застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Цей Закон набрав чинність з 01.01.2024.

Висновки щодо правозастосування

Отже, з 01.01.2024 одні й ті самі правові відносини щодо виплати державним службовцям надбавки за вислугу років по різному регулюються двома актами однакової юридичної сили (законами України), які є чинними.

А саме, пункт 12 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" порівняно з частиною першою статті 52 Закону України "Про державну службу" зменшує максимальну межу розміру надбавки за вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.

На переконання позивача, з набранням 01.01.2024 чинності Законом №3460-ІХ (зокрема, пунктом 12 розділу "Прикінцеві положення") указаний Закон та Закон №889-VIII по-різному врегульовують питання визначення розміру надбавки за вислугу років державним службовцям, чим створено колізію в національному законодавстві, й у такому випадку для її подолання слід застосовувати спеціальні норми, тобто приписи Закону №889-VIII.

У цьому контексті необхідно зазначити, що за наявності колізії норм у законодавстві зміст однієї норми права повністю чи частково заперечує зміст іншої, що призводить до ситуації, за якої правовідносини по-різному регулюються окремими нормами; її різновидом є змістовна колізія (між загальними і спеціальними нормами права).

Розрізняють також конкуренцію правових норм, не пов`язану з колізією в законодавстві, яка виникає тоді, коли норми права прямо не суперечать одна одній. Така конкуренція правових норм має місце в ситуації, коли на врегулювання одного і того ж аспекту суспільних відносин претендують одночасно дві або більше правові норми, які за своїм змістом не суперечать одна одній, мають тісний взаємний зв`язок і залежність.

Питання визначення порядку обчислення надбавки за вислугу років державним службовцям та її максимального розміру з 01.01.2024 вирішувалося Верховним Судом у зразковій справі №240/7215/24.

Велика Палата Веховного Суду у постанові від 19.02.2026 у зразковій справі №240/7215/24 виходила з того, що пізніше прийнятим Законом №3460-ІХ надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. До того ж у цьому Законі визначено, що норми раніше прийнятого Закону №889-VIII про умови та порядок оплати праці державних службовців застосовуються лише в тій частині, що не суперечить цьому Закону.

З наведеного логічно випливає, що норми Закону №889-VIII щодо оплати праці державних службовців, які суперечать закону про Державний бюджет, не застосовуються, бо їхню дію зупинено на період чинності відповідних приписів Закону №3460-ІХ.

Таке тлумачення дозволяє зробити висновок, що у спірних правовідносинах немає колізії, а відтак немає потреби у віднайденні механізму її подолання, оскільки є пряма норма Закону №3460-ІХ, яка зупинила дію норми Закону №889-VIII та чітко врегульовує особливості оплати праці певних категорій державних службовців, що виключає потребу у відшукуванні іншої норми права для регулювання цих відносин.

Велика Палата Верховного Суду визнала існування конкуренції правових норм, яка не пов`язана з колізією у законодавстві, втім, вирішуючи її, знову ж таки потрібно враховувати те, що частина перша статті 52 Закону №889-VIII з 01.01.2024 з огляду на пряму вказівку в пункті 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-ІХ не застосовується на період чинності останнього. Тобто дія однієї конкуруючої норми фактично зупинена, а інша норма, запроваджена новішим законом, діє та регулює спірні відносини.

Тож визначення механізму обчислення надбавки за вислугу років та її граничного розміру з 01.01.2024 врегульоване винятково Законом №3460-ІХ, а ситуації, за якої одні й ті ж правовідносини по-різному впорядковуються окремими нормами права, не спостерігається. Регулювання спірних суспільних відносин є однозначним, передбачуваним і чітким, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності в питанні нарахування та виплати державним службовцям надбавки за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що нарахування та виплата державним службовцям надбавки за вислугу років у відповідному бюджетному періоді має здійснюватися з урахуванням спеціальних положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік, якими тимчасово зупинено дію положень Закону №889-VIII, а тому такі приписи підлягають застосуванню суб`єктами владних повноважень до моменту їх визнання неконституційними у встановленому законом порядку. Предметом розгляду у справі є перевірка правомірності дій відповідача як суб`єкта владних повноважень при застосуванні чинного законодавства. Натомість питання відповідності Конституції України положень закону про Державний бюджет України на відповідний рік не належить до повноважень адміністративних судів, оскільки вирішення питання про конституційність законів віднесено до виключної компетенції Конституційного Суду України. Відтак, адміністративний суд при вирішенні спору виходить із презумпції конституційності закону та застосовує чинні норми законодавства.

У згадуваній постанові від 19.02.2026 у справі №240/7215/24 Велика Палата Верховного Суду в узагальнених висновках зазначила, що нарахування та виплата у 2024 році державним службовцям надбавки за вислугу років має відбуватися з урахуванням вимог пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX - на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу. Зміни щодо розміру надбавки за вислугу років на державній службі в сукупності зі збільшенням посадового окладу не є проявом очевидного свавілля та в кінцевому результаті не призвели до реального порушення будь-яких прав позивачки як державного службовця. Саме лише зменшення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не спричинило звуження соціальних гарантій і зменшення загального розміру грошової винагороди, а є складовим елементом послідовного та виваженого підходу держави до поступового підвищення конкурентоспроможності заробітних плат на посадах державної служби.

Розглядувана справа за наведеними у пункті 151 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №240/7215/24 ознаками є типовою: позивач - державний службовець місцевого загального суду, якому з 01 січня 2024 року встановлено надбавку за вислугу років на підставі абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; відповідачі - місцевий загальний суд, наказом якого державному службовцю установлено надбавку за вислугу років з урахуванням правил, передбачених абзацом другим пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №3460-IX, та ТУ ДСА, відповідальне за забезпечення фінансування та функціонування місцевого загального суду, у якому працює позивач; предмет спору - розмір надбавки за вислугу років на державній службі за 2024 рік; спір виник унаслідок обчислення розміру надбавки за вислугу років на державній службі на підставі приписів абзацу другого пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 3460-IX; предмет позову - позовні вимоги (по-різному сформульовані, але однакові по суті) про визнання протиправним і скасування наказу місцевого загального суду в частині встановлення на 2024 рік щомісячної надбавки за вислугу років на державній службі на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу; зобов`язання ТУ ДСА нараховувати та виплачувати щомісячну надбавку за вислугу років у 2024 році відповідно до статті 52 Закону №889-VIII на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

За приписами частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Отже, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2026 у зразковій справі №240/7215/24, та зважаючи на чинність пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону №889-VIII, який не визнаний неконституційним у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення позову немає.

З урахуванням вищенаведених висновків суду, оспорювані дії Сумського окружного адміністративного суду є правомірними.

Відповідно до приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що, в свою чергу, в даному випадку, і було належним чином зроблено відповідачем при розгляді даної справи.

Таким чином, позивач скористалася правом на звернення до адміністративного суду і її право не може бути обмежене; заявлені ОСОБА_1 вимоги розглянуті судом по суті. Проте, враховуючи відсутність протиправності у діях відповідача під час нарахування позивачу надбавки за вислугу років на державній службі в розмірі 30 відсотків, підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Сумського окружного адміністративного суду (вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, Сумська область, 40021, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков