Справа № 160/7269/25
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/7269/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О.,

за участю секретаря судового засідання Ретинської В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року

у адміністративній справі № 160/7269/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ», визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію ДПС України від 27.02.2025 року №1070/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК і стягнуто з Державної податкової служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.

За результатом розгляду апеляційної скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» до Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року за результатом перевірки матеріалів касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025 в адміністративній справі № 160/7269/25 відмовлено у відкритті касаційного провадження виходячи з того, що:

- Третім апеляційним адміністративним судом зроблено висновок, що з огляду на відсутність в рішенні суду чітких висновків про порушення відповідачем норм податкового законодавства у спірних правовідносинах та того, що податкова консультація може бути недійсною лише з підстави її суперечності нормам або відповідного податку чи збору, оскільки Податковий кодекс України, як підставу для визнання недійсною податкової консультації, чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору, а також з огляду на те, що індивідуальна податкова консультація не є обов`язковою до застосування платником податків, оскільки не містить жодних управлінських висновків вчинити будь-які обов`язкові дії позивачу та не приписує який має обов`язок сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення вимог позивача у цій справі, наголошуючи при цьому на відсутність підстав вважати, що надана податкова консультація у даному спірному випадку у будь-який спосіб порушує права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин;

-а викладені у касаційній скарзі аргументи та доводи скаржника про те, що касаційна скарга у цій справі стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (пп.«а» п.2 ч.5 ст.328 КАС України), і ця справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (пп.«в» п.2 ч.5 ст.328 КАС України) є абстрактними і декларативними, не містять доказів кількісного та якісного виміру щодо наявності питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та не є переконливими, доречними і достатніми для висновку, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і її розгляд Верховним Судом є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, що мотивовано Верховним Судом із зауваженням, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми, і якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, то у ній мають зазначатися, щонайменше, новітні, проблемні, засадничі, раніше ґрунтовно не досліджуванні питання права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Разом з тим, 14.01.2026 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в адміністративній справі № 160/6209/21 (а.с.88-91 т.2), а саме, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025 року з передбачених ч.1 та п.1 і п.3 ч.2 ст.361 КАС України підстав: істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; та скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Суть нововиявлених обставин у цій справі та їх істотність у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами постанов Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року та від 19 лютого 2025 року мотивована тим, що ключовим аргументом суду апеляційної інстанції для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову стало посилання на правовий висновок Верховного Суду, нібито викладений у постанові від 24.01.2023 № 826/16301/18, і саме на цю постанову апеляційний суд посилався, стверджуючи про відсутність порушеного права позивача. Проте, як вказує заявник, здійснивши вже після завершення апеляційного розгляду цієї справи та винесення апеляційним судом постанови пошуку постанови Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 в Єдиному державному реєстрі судових рішень та пошук схожих (подібних) за змістом правових висновків Верховного Суду щодо «переваги застосування податкового кодексу як спеціального закону», і отримання від адміністратора ЄДРСР ДП «Інформаційні судові системи» листа від 15.12.2025 року №7304/6/11-50-25 на запит з офіційного повідомлення про, що «Станом на 15 грудня 2025 року, судових рішень Верховного суду від 24 січня 2023 року по судовій справі №826/16301/18 в Реєстрі не знайдено» - було беззаперечно встановлено, постанова Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18, яка покладена колегією суддів в основу мотивування свого рішення, як джерело обов`язкового правового висновку фактично та об`єктивно не існує, що є істотною обставиною, якою повністю спростовується правова основа, на якій базується постанова апеляційного суду, оскільки посилання на неіснуюче рішення вищої інстанції як на джерело права є фундаментальною помилкою, що призвела до невірного вирішення спору по суті.

Оскільки офіційне підтвердження неіснування постанови Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 було отримано позивачем лише 15.12.2025 року, що є моментом, коли обставина стала достеменно відомою, а вказана обставина (факт неіснування правової підстави, на яку послався апеляційний суд) відповідає всім ознакам нововиявленої, тобто: 1) вона існувала на момент розгляду справи (постанови Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 не існувало і тоді); 2) вона не була встановлена апеляційним судом (навпаки, суд помилково констатував її існування); 3) вона не була і не могла бути відома позивачу, оскільки сторони справи не зобов`язані перевіряти кожне посилання суду на достовірність до моменту виникнення обґрунтованих підозр після ознайомлення з фінальним текстом рішення, заявник посилаючись на те, що постанова стала «фундаментом» для прийняття Додаткової постанови, неіснування первісної правової підстави тягне за собою необхідність перегляду обох постанов апеляційного суду у цій справі.

За наведених обставин та посилаючись на висловлену Верховним Судом у постановах від 30 серпня 2021 року у справі №826/13973/17 та від 01.08.2024 року у справі №522/26062/21 правову позицію щодо розуміння нововиявленої обставини та наслідків їх підтвердження судом шляхом скасування судового рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, а нововиявленою обставиною може бути визнано лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього, і якщо вже прийнято новий акт, протилежний за змістом скасованому, або коли саме скасування акта означає протилежне вирішення питання, а також наголошуючи на тому, що постанова Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 є не лише скасованою, а й неіснуючою, з урахуванням наведених в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та у рішення по справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04) позиції стосовно процедури скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, яка передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду заявник наполягає, що у даному випадку він посилається не на нові обставини, які виникли після винесення постанови і не на переоцінку доказів, що вже були досліджені судом, а на факти об`єктивної дійсності, які існували на час розгляду справи, однак були відсутні належні та допустимі докази, які б їх підтверджували, що з їх урахування могло призвести до інших висновків щодо правової природи спірних правовідносин.

У запереченнях на заяву про перегляд судового рішення за новововиявленими обставинами (а.с.92-93 т.2) відповідач не погоджується з доводами заяви ТОВ «ГАММА КОНСАЛТИНГ» оскільки для перегляду постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 стало виявлення позивачем помилки суду апеляційної інстанції у посиланні на відсутню практику Верховного Суду, що не є обставиною у розумінні статті 361 КАС України, а є питанням правозастосування. Відповідно, процесуальні порушення виправляються через касаційне оскарження, а не через перегляд за нововиявленими обставинами.

Одночасно, відповідач акцентує увагу на тому, що позивач вже подавалася касаційна скарга, де вказувалося на ці ж самі порушення, проте ухвалою Верховного Суду від 29.12.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «ГАММА КОНСАЛТИНГ», чим фактично підтверджено, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 по справі не викликає сумніву у законності по суті спору, і відповідно, спроба переглянути справу за нововиявленими обставинами після відмови у відкритті касаційного провадження є спробою обійти остаточність судового рішення.

При цьому, наголошуючи на тому, що відповідно до ст. 361 КАС України нововиявлена обставина є істотною лише тоді, коли вона впливає на висновки судового рішення по суті спору, а відсутність у ЄДР судових рішень вказаної у рішенні апеляційної інстанції постанови Верховного Суду не впливає на суть спору, який полягає у правомірності ІПК у застосуванні п.170.14-1 та п.167.1 ст.167 Кодексу Податкового кодексу України щодо оподаткування відпускних гіг-спеціалістів в режимі Дія Сіті та не робить відпускні (щорічні перерви) винагородою і не скасовує обов`язок сплачувати податок по 18%, а не по заниженій ставці (5%) як це прагне позивач, тобто не змінює правове регулювання оподаткування відпускних в режимі Дія Сіті. Більш того, оскільки норми Податкового кодексу України (матеріальне право) було застосовано судом апеляційної інстанції вірно, то зазначена позивачем обставина не є істотною для перегляду та скасування рішення у порядку ст. 361 КАС України, а сам факт того, що Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження по суті спору, це раз підтверджує, що доводи позивача щодо неправильної кваліфікації доходу не знайшли свого підтвердження.

Крім того, вказуючи на те, що принцип буквального застосування податкового закону, який підтримує Верховний Суд у податкових правовідносинах (прикладом чого є справи про ПДВ) вимагає відсутність розширеного тлумачення податкових пільг, та виходячи з того, що підпункт 17.14-1.2 пункту 170.14-1 статті 170 Податкового кодексу України прямо не зазначено, що ставка 5% поширюється на суми оплати відпусток (щорічних перерв), тож буквальне її словесно-стилістична інтерпретація виключає її застосування до відпускних, відповідач вважає, що зазначена позивачем у заяві помилка суду у цитуванні практики Верховного Суду не призвела до ухвалення протиправного рішення, позаяк підтвердило загальний вектор судової практики щодо буквального тлумачення норм Податкового кодексу України, який є вірним.

На підставі викладеного та виходячи з того, що наведені заявником доводи не містять ознак нововиявлених обставин у розумінні ст.361 КАС України, а фактично є спробою повторного перегляду справи через незгоду з мотивувальною частиною рішення суду апеляційної інстанції від 02.12.2025 року по справі № 160/7269/25, відповідач просить відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 по справі № 160/7269/25, та залишити в силі постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 по справі № 160/7269/25.

У відповідді на заперечення відповідача по заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (а.с.114-116 т.2), заявник вказує на необґрунтованість доводів податкового органу, які базуються на хибному тлумаченні підстав для перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки посилання суду на конкретну постанову Верховного Суду, якої фізично не існує в об`єктивній реальності не є питанням правозастосування, а є саме помилкою у факті, і суд апеляційної інстанції виходив з хибного фактичного припущення про існування обов`язкового для врахування висновку Верховного Суду в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України, відповідно до якого при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вважає, що фактична відсутність постанови Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18, яку покладено в основу мотивувальної частини постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у цій справі, як обставина, є об`єктивно існуючою, документально підтвердженою та такою, що існувала на час розгляду справи та винесення постанов, але не була і не могла бути відома заявнику.

Крім того, заявник наголошує, що посилання ДПС на ухвалу Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі №160/7269/25 (провадження №К/990/54538/25) про відмову у відкритті касаційного провадження є маніпулятивним, оскільки Верховний Суд на етапі відкриття касаційного провадження перевіряє виключно відповідність касаційної скарги формальним критеріям, встановлює наявність або відсутність підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження (ч.1 ст. 314 КАС України), а не переглядає справу по суті, і у даній справі Верховний Суд прийшов до висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на те, що справа №160/7269/25 визначена судом першої інстанції, як справа незначної складності та була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі №160/7269/25 Верховний Суд визначив п.1 ч.1 ст.333 КАС України, відповідно до якої суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. Тобто, відмова у відкритті касаційного провадження виключно через не проходження справою «касаційних фільтрів» (з огляду на її малозначність) не може свідчити про законність постанов апеляційного суду, які переглядаються за нововиявленими обставинами, як помилково стверджує ДПС.

Не погоджуючись з твердженням ДПС про те, що навіть без посилань на постанову Верховного Суду, норми Податкового кодексу України нібито вимагають оподаткування за ставкою 18%, заявник окремо описуючи помилковість розуміння ДПС оподаткування ПДФО 18% щорічної оплачуваної перерви гіг-спеціаліста та власне розуміння вказаного питання, вказуючи на відсутність у Кодексі прямої норми та акцентуючи увагу на викладення своєї позиції по справі в раніше поданих документах: позовній заяві, відповіді на відзив, відзиві на апеляційні скарги тощо, з посиланням на норми законодавства, судову практику та докази, заявник наполягає, що посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 не було факультативним чи ілюстративним, воно було визначальним для вирішення справи, і суд використав це посилання як єдиний інструмент для подолання законодавчої невизначеності в умовах відсутності прямої норми Податкового кодексу України, яка б чітко вказувала про оподаткування щорічної оплачуваної перерви гіг-спеціалістів за ставкою 18%. Крім того, посилаючись на зміст пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4, п.56.21 ст. 56 Податкового кодексу України та на довільність трактування податковим органом на свою користь «принципу буквального застосування податкового закону» який не закріплений в законі, що є перевищенням меж дискреційних повноважень та порушенням принципу правової визначеності, заявник вказує на системне та фундаментальне нерозуміння податковим органом правового режиму «Дія Сіті» та власне, суті правової проблеми, яка вирішується в межах предмету спору у цій справі, оскільки термін «відпускні» є категорією виключно трудового права та може застосовуватися до найманих працівників, а натомість, щорічна оплачувана перерва не є «відпускними» в розумінні трудового права та має кардинально нормативну базу регулювання. Закон України «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» чітко розмежовує трудові відносини з найманими працівниками та гіг-контракти, укладені зі спеціалістами, і у ст. 3 Кодексу законів про працю України прямо зазначено, що дія цього Кодексу та законодавства про працю не поширюється на відносини між гіг-спеціалістами та резидентами Дія Сіті, визначені Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні".

За наведених обставин заявник просить задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про перегляд постанов Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 та від 19.12.2025 у справі №160/7269/25 за нововиявленими обставинами, скасувати постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року у справі №160/7269/25 та від 19.12.2025 року у справі №160/7269/25 та прийняти нові судові рішення, якими апеляційні скарги Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 року у справі №160/7269/25 та від 20.06.2025 року у справі №160/7269/25 залишити без змін, і стягнути з Державної податкової служби України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, обговоривши доводи заявника та заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про задоволення заяви стосовно перегляду за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від від 02.12.2025 року задоволенню не підлягають, виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до частини 2 статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Таким чином, нововиявлені обставини це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового рішення, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Не є нововиявленими ті обставини: які виникли після ухвалення рішення (не існували на той момент); ті, на які посилалися як на докази сторони, або об`єктивно могли бути долучені як докази; невчасно подані сторонами докази; офіційні тлумачення Конституційного Суду України тощо.

Як вбачається зі змісту заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» вважає підставою для перегляду постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 року у справі №160/7269/25 саме визначену пунктом 1 частини 2 ст.361 КАС України підставу «істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи», і такою обставиною заявник визначив посилання апеляційного суду у мотивувальній частині на нібито викладений у постанові від 24.01.2023 № 826/16301/18 правовий висновок Верховного Суду щодо «переваги застосування податкового кодексу як спеціального закону».

Тобто, вважаючи, що ключовим аргументом суду апеляційної інстанції для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову стало посилання на неіснуючу постанову Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 про що позивачу стало відомо вже після завершення апеляційного розгляду цієї справи та винесення апеляційним судом постанови, заявник вважає це істотною обставиною в розумінні ст. 361 КАС України, оскільки якби суду було відомо про відсутність такої практики Верховного Суду, він не зміг би застосувати її для скасування рішення суду першої інстанції, а за умови об`єктивного не існування такої постанови Верховного Суду висновки постанови апеляційного суду позбавляються будь-якого матеріально-правового обґрунтування.

Як встановлено колегією суддів встановлено, що предметом спору у цій справі було питання протиправності наданої позивачу індивідуальної податкової консультації від 27.02.2025 року №1070/ІПК/99-00-24-03-03, тобто, висловленої контролюючим органом за результатом розгляду звернення ТОВ «ГАММА КОНСАЛТИНГ» від 21.02.2025 (вх. ДПС №1192/ІПК/7 від 24.02.2025) запиту «за якою ставкою податку на доходи фізичних осіб оподатковується оплачувана перерва, яка є складовою винагороди гіг-спеціаліста», і відповідно, переглядаючи в апеляційному порядку рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року апеляційним судом перш за все обговорювалися дотримання податковим органом вимог пп.14.1.172-1. п14.1. ст.14, пп.19-1.1.28 п.19-1.1 ст.19-1, п.52.1. п.52.2. п.52.3. ст.52, п.53.1 ст.53 Податкового кодексу України і аналізувався зміст оскаржуваної у цій справі позивачем індивідуальної податкової консультації від 27.02.2025 року №1070/ІПК/99-00-24-03-03 з урахуванням визначених на законодавчому рівні вимог до «податкової консультації», яка за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, а відповідно і повинна містити конкретні роз`яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин, як методична й практична допомога платнику податків при виконанні ним податкового обов`язку, фактично, за всіма процедурами (нарахування та сплата платежів, пені, штрафних санкцій, оскарження дій контролюючих органів тощо).

Отже виходячи з предмету спору у цій справі, апеляційний суд звертав увагу як на висновки суду першої інстанції у цій справі та їх мотивування, так і на обставини, які на законодавчому рівні визначені підставою для скасування індивідуальної податкової консультації, тобто: чи була податковим органом надана платнику податків повна, якісна та законна консультація для правильного практичного застосування конкретної норми закону або нормативно-правового акту з питань нарахування та сплати податків чи зборів безпосередньо у його податковому обліку при здійсненні ним господарської діяльності і саме з метою роз`яснення платнику податків офіційного розуміння контролюючим органом змісту конкретної правової норми з питань оподаткування для забезпечення правильного її застосування; а також чи має така консультація індивідуальний характер і чи може використовуватися лише платником податків, та чи не встановлює (не змінює чи не припиняє) така консультація відповідну норму законодавства, а лише надає роз`яснення щодо практичного її застосування.

Відповідно, за результатом перевірки вказаних у попередньому абзаці питань, а також виходячи з вимог позивача (за зверненням від 21.02.2025 вх. ДПС №1192/ІПК/7 від 24.02.2025) про отримання від податкового органу роз`яснення саме відповідної норми податкового законодавства та того, що судом першої інстанції під час вирішення спору у цій справі не було встановлено, а в рішенні не наведено висновків про порушення відповідачем норм податкового законодавства у спірних правовідносинах та про те, що надана позивачу податкова консультація суперечить відповідним нормам Податкового кодексу України або змісту відповідного податку чи збору, що саме і є підставою для визнання недійсною податкової консультації - апеляційний суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача у цій справі, а мотивуючи такі висновки апеляційним судом наголошувалося на відсутності підстав вважати, що надана податкова консультація у даному спірному випадку у будь-який спосіб порушує права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин та на тому, що індивідуальна податкова консультація не є обов`язковою до застосування платником податків, оскільки не містить жодних управлінських висновків вчинити будь-які обов`язкові дії позивачу та не приписує який має обов`язок сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом.

При цьому, розглядаючи заяву Товариства про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів звертає увагу на те, що саме за результатом дослідження та перевірки змісту звернення позивача до податкового органу і змісту самої оскаржуваної у цій справі індивідуальної податкової консультації від 27.02.2025 № 1070/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК з висновком про те, що зазначені у запиті виплати на оплату щорічної оплачуваної перерви оподатковується за загальним правилами, встановленими розділом ІV Кодексу для платників податківфізичних осіб за ставкою 18 відсотків, з урахування доводів спорящих сторін у справі апеляційним судом аналізувалися положення п.170.14 ст.170 і п.п.167.1-167-5 ст.167 Податкового кодексу України, які є спеціальними нормами закону, що виключно та вичерпно визначаються правила оподаткування доходів платника податку (п.8.3 ст.8 цього Кодексу) та сформована Міністерством фінансів України позиція зі спірного питання, яка доводилася Міністерству цифрової трансформації України та Комітету Верховної Ради з питань фінансів, податкової та митної політики листом від 07.06.2024 № 11220-04-5/17585, і яка повністю узгоджується з позицією відповідача по справі у спірному випадку, що у сукупності і стало підставою для висновків апеляційної інстанції у цій справі.

Наведеними вище обставинами повністю спростовуються доводи заявника у цій справі про те, що в основу постанови Третього апеляційного адміністративного суду було покладено саме постанову Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18, і якби суду було відомо про відсутність такої практики Верховного Суду, він не зміг би застосувати її для скасування рішення суду першої інстанції, а за умови об`єктивного не існування такої постанови Верховного Суду, висновки постанови апеляційного суду позбавляються будь-якого матеріально-правового обґрунтування.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказана постанова вищої інстанції згадувалася не у контексті предмету спору «оскаржуваної індивідуальної податкової консультації від 27.02.2025 року №1070/ІПК/99-00-24-03-03», а на підтвердження того, що суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі та мотивуючи обґрунтованість вимог позивача безпідставно не брав до уваги, що жодним нормативним актом, окрім Податкового кодексу України, не можуть встановлюватися податки, збори та порядок їх сплати, і саме податкове законодавство має пріоритет над іншими законами у питаннях оподаткування та має застосовуватися буквально, без розширеного тлумачення податкових пільг, а Закон України від 15.07.2021 № 1667-ІХ «Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні» (далі Закон №1667) в свою чергу є лише спеціальним законом в частині врегулювання правового режиму відносин між резидентами Дія Сіті та гіг-спеціалістами, але при цьому не встановлювлює та не змінює елементи оподаткування, оскільки не відноситься до податкового законодавства, і відповідно не може вважатися пріоритетним в питаннях оподаткування та у зрівнянні із застосуванням норм Податкового кодексу України.

Колегія суддів зауважує також, що прописане заявником питання в частині посилання апеляційного суду в мотивувальній частині на неіснуючу постанову Верховного Суду від 24.01.2023 № 826/16301/18 є набагато простішими ніж стверджує позивач, оскільки:

- по-перше, зазначення цього рішення вищої інстанції не вплинуло на вирішення спору у цій справі бо вказувалося на підтвердження саме того, що податки, збори, їх розмір та процедури і механізми нарахування також як і порядок їх сплати встановлюються тільки Податковим кодексом України, а відповідно і саме податкове законодавство має пріоритет над іншими законами у питаннях оподаткування та має застосовуватися буквально, без розширеного тлумачення податкових пільг.

- по-друге, допущена апеляційним судом описка/помилка при зазначенні номера справи може бути виправлена у визначеному КАС України порядку,

- і по-третє, згадування по тексту постанови Третього апеляційного адміністративного суду не існуючого на переконання заявника рішення вищої інстанції, як джерело обов`язкового правового висновку та допущення у вказаний спосіб фундаментальної помилки не є нововиявленою обставиною у розумінні ч.2 ст.361 КАС України, а певні процесуальні недоліки розгляду справи судами не можуть за загальним правилом вважатися нововиявленими обставинами, про що зокрема зазначалося Верховним Судом у постанові від 2 травня 2023 року у справі №420/20522/21 (адміністративне провадження № К/990/3244/23).

З урахуванням наведених представниками заявника у судовому засіданні доводів, неодноразового наголошення про необхідність формування правозастосовної практики з питань оподаткування ПДФО щорічної оплачуваної перерви гіг-спеціаліста, а також прописаного у відповіді на заперечення аналізу суті визначення ставки ПДФО при оподаткуванні, колегії суддів вважає важливим звернути увагу на те, що у даному випадку по суті заявник вимагає від апеляційного суду під час розгляду поданої ним заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року здійснити переоцінку доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та обставин з метою змінити правову позицію суду у цій справі щодо вже прийнятого рішення і оцінки вже встановлених судом обставини, що суперечить вимогам ч.4 ст.361 КАС України

Також колегія суддів зазначає, що перегляд рішення у справі, яке набуло законної сили, без наявності достатніх підстав, зокрема у силу помилкового віднесення обставин до нововиявлених, суперечить принципу правової визначеності. Суд також зазначає, що інститут перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами вже по своїй природі передбачає конфлікт між принципом «правової визначеності» та «правом на справедливий суд», саме тому суд має виходити з аспекту винятковості переліку та вимог до обставин, що можуть виступати як нововиявлені, і відповідно, суд не може розцінювати як нововиявлені обставини допущені ним у винесеному судовому рішенні описки/помилки чи процесуальні недоліки, оскільки це може бути лише підставою для касаційного оскарження того рішення, яке заявник наразі намагається переглянути за нововиявленими обставинами з огляду на те, що у відкритті касаційного оскарження постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2025 року вже було відмовлено.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом, зокрема, у постановах від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 3 квітня 2018 року у справі № 477/1012/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15, від 21 жовтня 2019 року у справі №1316/954/2012 та від 20 лютого 2020 року у справі №815/6834/15.

Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності та виходячи з того, що до нововиявлених обставин належать тільки факти об`єктивної дійсності, які мають значення для правильного розв`язання спору та від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, а в даному випадку зазначений заявником як «нововиявлена обставина» факт посилання апеляційного суду на неіснуюче рішення вищої інстанції, як підтвердження пріоритетності застосуванні норм податкового законодавства при оподаткуванні платників податків, ніяким чином не спростовує покладеного в основу судового рішення висновку суду апеляційної інстанції про те, що надана позивачу індивідуальна податкова консультація містить в собі як роз`яснення, так і тлумачення певних норм податкового права, з наданням відповіді на поставлене платником податків питання, і не порушує у будь-який спосіб права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин, а тому на переконання колегії суддів в розглядуваному випадку є відсутніми правові підстави для перегляду постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Наведені у попередньому абзаці обставини є визначальними при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, через що решта тверджень учасників справи не носять принципового характеру.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування цієї Конвенції, в рішенні від 28.11.1999р. у справі «Brumarescu v. Romania» наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, слід тлумачити в контексті Преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтись повторного розгляду та винесення нового рішення у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003р.).

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перегляду за нововиявленими обставинами постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у даній справі з огляду на вказані заявником обставини, які за змістом наведених норм КАС України не можуть вважатись нововиявленими.

Згідно п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Відповідно до ч.1 ст.369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 325, 328, 329, 361, 369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАММА КОНСАЛТИНГ» про перегляд постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2025 року за нововиявленими обставинами у адміністративній справі №160/7269/25.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун