Справа № 580/10366/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року справа № 580/10366/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі позивач) до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії ОСОБА_1 , який завдав шкоду державі у сумі 50491 грн 10 коп.;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 шкоду завдану державі у сумі 50491 грн 10 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував вищевказану шкоду, що зумовило звернення до суду.

Ухвалою суду від 19.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач відзиву на позов не надав, про причини його неподання суд не повідомив.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №512 від 22.11.2023 «Про призначення службового розслідування за фактом переплати грошового забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 », заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 з морально-психологічного забезпечення та зв`язків з громадськістю - начальником відділу підполковником ОСОБА_2 , проведено службове розслідування, з метою уточнення обставин, причин і умов, що сприяли зазначеним порушенням, а також відшкодування збитків, завданих державі.

В результаті проведення внутрішнього аудиту за період діяльності з 01.06.2019 по 31.08.2023, відповідно до зведеного плану діяльності внутрішнього аудиту ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено, що в порушення п.4 розділу XVI, п.15 розділу І п.14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260, військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , яким виплачувалась премія та додаткова винагорода у випадках, коли вказані виплати не передбачені. Як наслідок, допущено незаконних виплат грошового забезпечення на загальну суму 1617172,51 грн.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.12.2023 №559 здійснено коригування надмірно сплачених податків та зборів за 2023 рік на загальну суму 412 946 гривень 54 копійок після чого сума безпідставно виплаченого грошового забезпечення особовому складу військової частини НОМЕР_1 становила 1151884 грн. 22 коп.

Під час проведення службового розслідування встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2022 №233 старшина першої статті ОСОБА_1 вибув з міста Новогродівка Покровського району Донецької області до медичного закладу внаслідок отриманого поранення.

Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 проходив лікування з 31.12.2022 по 07.02.2023 та мав прибути до військової частини 09.02.2023, проте прибув лише 13.03.2023.

Відповідно до наданих пояснень старшини І статті ОСОБА_1 , після виписки з лікувального закладу він вибув до місця проживання в м. Смілі Черкаської області де вирішував свої особисті питання. Інформацію або документи, які підтверджували поважність причин відсутності його на службі старшина І статті ОСОБА_1 не надав. Враховуючи вищезазначене, відповідач ОСОБА_1 не з`явився на службу без поважних причин в умовах воєнного стану та був відсутній в період з 09.02.2023 по 12.04.2023.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2023 №227 прийнято рішення про позбавлення премії та додаткової винагороди старшині І статті ОСОБА_1 за лютий, березень, квітень 2023 року, про те на момент прийняття рішення зазначені виплати за лютий та березень в порушення вимог абзацу 4 пункту 15 розділу ХХХІV наказу МО України від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», вже були відповідачу виплачені в розмірі 70687,54 грн.

Під час розслідування встановлено, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями (самовільне залишення військової частини та введення в оману керівництва військової частини НОМЕР_1 ) створив умови для безпідставної виплати йому грошового забезпечення на загальну суму 70 687,54 грн., в тому числі надмірно сплачених податків та внесків на суму 20 196,44 грн.

Оскільки, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.12.2023 № 559, було здійснено коригування надмірно сплачених податків та зборів за 2023 рік на суму 20 196,44 грн., сума безпідставно виплаченого відповідачу грошового забезпечення становить 50 491,10 грн.

Таким чином, внаслідок порушень, описаних в підпункті 3.3 пункту 3, після проведення відрахувань та коригування податків загальна сума безпідставно виплаченого грошового забезпечення старшині І статті ОСОБА_1 зменшилась, та в сумі становить 50 491 грн. 10 коп.

Відповідно до витягу з Директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » №Д-30/ДСК від 04.05.2023 року військову частину НОМЕР_1 ліквідовано та визнано її правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З метою досудового врегулювання спору ІНФОРМАЦІЯ_5 надіслав листа ОСОБА_1 вих. № 1021/15/1019 від 06.09.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , про факт доведення заборгованості до відповідача.

Оскільки у добровільному порядку відповідач вказані кошти не сплатив, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. За необхідності виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, у відношенні військовослужбовців

Статтею 9 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суді» визначено, що у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі.

У разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

Отже, спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби, є публічно - правовим, а тому підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Наведене узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного суду від 22.01.2020 у справі №813/1045/18.

Проходження військової служби в Збройних Силах України врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут).

Згідно зі ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160).

П.4 ч.1 ст.1 Закону №160 визначено, що матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

На підставі ч.ч.1, 2, 4 ст.3 Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно з ч.ч.2, 6, 7 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.10 Закону №160 відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Тому, суд дійшов висновку, що належним способом захисту інтересів Держави є стягнення з відповідача шкоди в сумі 50491 грн. 10 коп.

Щодо вимоги визнати протиправними дії відповідача, які завдали шкоду державі у сумі 50491 грн. 10 коп., суд зазначає, що така шкода завдана внаслідок необґрунтованого отримання грошового забезпечення під час самовільного залишення військової частини, що має ознаки кримінального правопорушення відповідно до ст.407 КК України.

Відповідно, кваліфікацію таких дій відповідача мають здійснювати відповідні правоохоронні органи, а не адміністративний суд під час вирішення питання стягнення завданої матеріальної шкоди.

Отже, вищевказана вимога задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що ухвалою від 19.01.2026 про відкриття провадження позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення за наслідками вирішення спору.

Так, пунктом 3 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI Про судовий збір (далі Закон №3674-VI) встановлено, що за подання до адміністративного суду позову майнового характеру, який подано юридичною особою, судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року розміром 3028 грн.

Згідно з ч.3 ст.4 Закону №3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тому ставкою судового збору за подання позову є 2422,40 грн.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №3674-VI судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тому суд вирішив стягнути з позивача до спеціального фонду Державного бюджету України (рахунок UA4023759, отримувач коштів - ГУК у Черк.обл./тг м.Черкаси/22030101) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) шкоду, завдану Державі у сумі 50491,10 грн (п`ятдесят тисяч чотириста дев`яносто одна гривня 10 коп.).

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до спеціального фонду Державного бюджету України (рахунок UA4023759, отримувач коштів - ГУК у Черк.обл./тг м.Черкаси/22030101) судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ