Справа № 160/26441/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 березня 2026 рокуСправа №160/26441/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі № 160/26441/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 160/26441/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року по справі № 160/26441/25 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом №17 від 28.08.2025 року, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року по справі № 160/26441/25 набрало законної сили 26.12.2025 року.

05.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в якій просить визнати, що рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №9 від 26.02.2026, прийняте без урахування обов`язкових правових висновків суду та свідчить про невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №160/26441/25.

Заява обґрунтована тим, що 26.02.2026 комісією відповідача прийнято рішення, оформлене протоколом №9, яким повторно відмовлено у наданні відстрочки. У рішенні зазначено, що підставою відмови є відсутність рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні; відсутність документів, що підтверджують обов`язок утримання; відсутність документів щодо інших родичів. Вказує, що судом було визначно, що вирішальним є факт утримання, натомість відповідач повторно ставить питання про наявність судового рішення про встановлення факту. Також відповідач знову не здійснив самостійного дослідження, не витребував додаткову інформацію. Стверджує, що нова відмова ґрунтується на тих самих аргументах, які суд вже визнав неправомірними.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року призначено заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду по справі № 160/26441/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії до розгляду у порядку письмового провадження у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Академіка Чекмарьова, 5.

09.03.2026 року відповідачем до суду надані додаткові пояснення та та повідомлено, що під час дослідження відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було виявлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також під час дослідження відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було виявлено, що відсутні відомості щодо обмеження цивільної дієздатності, визнання недієздатним, або про смерть чи оголошення померлим ОСОБА_2 та виявлено, що останній, має мати. Отже, ІНФОРМАЦІЯ_3 , здійснюючи на виконання вимог пункту 60 Порядку № 560 перевірку підстав у військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Вказує, що діти мають батька ОСОБА_2 , на якого законом покладено обов`язок з утримання дітей до досягнення ними повноліття навіть після розірвання шлюбу із їхньою матір`ю та проживання окремо від них. Зазначає, що позивачем не були надані документи на виконання вимог Порядку № 560 про те, що батько та баба дійтей не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання, оскільки саме на військовозобов`язаного покладено такий обов`язок, а ТЦК та СП може перевірити зазначені у них відомості. Таким чином, саме позивачем не виконані вимоги Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

10.03.2026 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

17.03.2026 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі.

18.03.2026 року від позивача до суду надійшли заперечення на додаткові пояснення.

Розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали долучені до неї, суд зазначає наступне.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відповідно до частини 3 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

Частиною 5 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, така заява ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Зі змісту вказаних вище норм вбачається, що судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 14.07.2022 року у справі №295/9823/21.

Суд зазначає, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається за можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 березня 2020 року у справі №539/3406/17.

Водночас, відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України інститут судового контролю є чітко регламентованим.

Зокрема, йому присвячені статті 287, 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Цими статтями визначено наступні способи судового контролю: зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду (частина 6 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені державним виконавцем чи іншою посадовою особою органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем (стаття 287 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом встановлено, що 03.09.2025 року позивачем отримано повідомлення відповідача, в якому зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року, справа №160/26869/24 та за поданням Голови комісії з надання відстрочки повторно розглянуто заяву від 16.09.2024 року зареєстровану 23.09.2024 року за вхід. №7302 та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

За результатами розгляду повідомлено, що протоколом від 28 серпня 2025 р. № 17 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомила, що він підлягаєте призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: не є батьком трьох дітей, не надано документи, які свідчать про відсутність у малолітніх, неповнолітніх падчерки, пасинка матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або про те, що такі особи не можуть з поважних причин надавати їм належне утримання.

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року по справі № 160/26441/25 позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу надано повідомлення від 26.02.2026 року №2197, в якому зазначено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року по справі № 160/26441/25 повторно розглянуто заяву від 16.09.2024 року зареєстровану 23.09.2024 року за вхід. №7302 та підтвердні документи щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до абзацу (за наявності) пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. За результатами розгляду повідомлено, що протоколом від 26 лютого 2026 року № 9 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та повідомлено, що позивач підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. Причини відмови: відсутні рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовозобов`язаного, доку менти, на підставі яких у військовозобов`язаного виник обов`язок утримувати падчерку, пасинка до досягнення ними 18 років відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України (свідоцтво про смерть: витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; рішення суду про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим: вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі; висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я чи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, якщо зазначені мати, батько, дід, баба, повнолітні брати та сестри самі потребують постійного догляду; рішення суду про позбавлення батьківських прав матері, батька).

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_1 виконав рішення суду, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняв рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року по справі № 160/26441/25.

Водночас в поданій, заяві про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі № 160/26441/25 позивач фактично не погоджується з прийнятим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 26 лютого 2026 року № 9.

Однак в даній справі суд досліджував протиправність рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом №17 від 28.08.2025 року.

Суд зазначає, що питання правомірності рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оформлене протоколом від 26 лютого 2026 року № 9 не було предметом дослідження судом в справі №160/26441/25, воно прийняте з інших підстав, ніж рішення, яке було предметом дослідження у справі.

Так, суд зобов`язував відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, що було зроблено відповідачем.

Також позивач в обґрунтування заяви посилається на те, що відповідач не здійснив самостійного дослідження, не витребував додаткову інформацію.

Так, пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання. Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

На виконання вимог пункту 60 Порядку № 560 ІНФОРМАЦІЯ_5 до суду були надані відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, з яких встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також з відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що ОСОБА_2 має матір ОСОБА_5 .

Отже, відповідачем, були виконані вимоги пункту 60 Порядку № 560 щодо перевірку підстав у військовозобов`язаного ОСОБА_1 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_5 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №160/26441/25 виконано в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку, що зі сторони відповідача відсутні ознаки умисної протиправної поведінки, які б свідчили про ухилення від виконання судового рішення, а тому відсутні підстави для задоволення заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 у справі №160/26441/25.

Керуючись статтями 248, 256, 294, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі № 160/26441/25 відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська