Справа № 280/345/26
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 року Справа № 280/345/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2026 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення з військового обліку позивача, на підставі вимог п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону від 05.12.2012);

зобов`язати відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів актуальні відомості про виключення з 20.02.2013 з військового обліку позивача, на підставі вимог п.4 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції Закону від 05.12.2012), у зв`язку з досягненням граничного віку перебування у запасі.

Ухвалою суду від 20.01.2026 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 26.01.2026 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він був виключений з військового обліку у 2013 році на підставі пункту 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (у редакції Закону від 05.12.2012). Позивач зазначає, що після досягнення граничного віку перебування в запасі позивач автоматично втратив належність до відповідних категорій та, відповідно, був знятий з військового обліку. Так, після виключення з обліку особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї більше не поширюються положення законодавства, що регулюють військовий обов`язок і військову службу. Позивач зазначає, що повторне взяття на військовий облік особи, яка раніше була виключена з нього можливе лише за власним бажанням громадянина, проте позивач відповідного бажання не висловлював. Позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з питання виключення його з 20.02.2013 з військового обліку, проте отримав відмову. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 , перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31.05.1988. Відповідач зазначає, що відповідно до пункту 4 частини 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції до 18.05.2024 року) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: досягли граничного віку перебування в запасі. Зазначає, що 18.05.2024 до статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ були внесені зміни за якими на теперішній час відсутня підстава для виключення з військового обліку осіб, які досягли граничного віку перебування в запасі. Відповідач зазначає, що з огляду на вищевикладене, ІНФОРМАЦІЯ_3 не допущені протиправні дії щодо взяття позивача на військовий облік на підставі статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до відомостей з військового квитка НОМЕР_1 ОСОБА_1 виключений з військового обліку 20.02.2013 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі.

26.12.2025 позивач, через представника, звернувся до відповідача з заявою про приведення відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідність до відомостей паперового військового квитка.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 29.12.2025 №4/7298 позивача повідомлено про відсутність підстав для виключення громадянина ОСОБА_1 , з військового обліку військовозобов`язаних.

Позивач, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не виключення з військового обліку, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 20.02.2013) виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України) підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу або направлені для проходження альтернативної (невійськової) служби;

2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) не отримали до 40-річного віку військово-облікової або спорідненої з нею спеціальності;

9) померли.

Згідно ч.1 ст.28 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 20.02.2013), запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.

Відповідно до ч.4 ст.28 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 20.02.2013), граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 28 Закону №2232-ХІІ (в редакції станом на 20.02.2013), військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: другий розряд: рядовий склад - до 40 років.

З військового квитка позивача серії НОМЕР_1 судом встановлено, що ОСОБА_1 відносився до рядового складу, а відповідно станом на 20.02.2013 граничний вік перебування у запасі складає 40 років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 року №1169-VII внесені зміни до статті 28 Закону № 2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 року №1604-VII до 60 років.

В свою чергу, приписи Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.

Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону № 2232-XII позивач підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.

У Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В даному випадку спірні правовідносини щодо виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів виникли у 2025 році, а тому застосуванню для врегулювання спірних правовідносин підлягають норми закону, чинні станом на вказаний час. Відтак, є безпідставними доводи скаржника, що на спірні правовідносини не поширюються приписи Закону № 2232-XII зі змінами, які внесені Законом №1604-VII.

Суд при прийнятті рішення враховує висновки Верховного Суду у постановах від 19.09.2018 року по справі № 814/4386/15 та від 17.02.2020 року по справі № 820/3113/17 щодо застосування вказаних правових норм.

Суд зазначає, що у зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII підвищено граничний вік перебування військовозобов`язаних в запасі.

Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.

Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, що не досягли граничного віку перебування у запасі.

Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст.28 Закону №2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним не зважаючи на те, що його виключено з військового обліку на підставі норм закону, які діяли на момент такого виключення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати на користь позивача не відшкодовуються.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В Новікова