Справа № 160/14446/25
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

27 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/14446/25

адміністративне провадження № К/990/11362/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №160/14446/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просив:

- визнати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо розрахунку його пенсії відповідно до рішення від 19.06.2024 №99 протиправним та скасувати його;

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до наведеного розрахунку з дня звернення за її призначенням.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції в ухваленій ним постанові. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №160/14446/25 повернуто особі, яка її подала як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень.

На адресу Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" 12.03.2026 повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у частині відмови у встановленні повного обсягу пільгового підземного стажу і правильного розрахунку пенсії та зобов`язати відповідача здійснити повний розрахунок пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням: підтвердженого підземного стажу, додаткових виплат та спеціальних гарантій, встановлених статтею 8 Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці», вимог практики Верховного Суду, принципів правової визначеності та соціального захисту, гарантованих статтею 46 Конституції України. У разі неможливості задовольнити касаційну скаргу повністю, просить направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками перевірки поданої касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що у ній так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги.

Частиною першою статті 45 КАС України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України та обставин, які встановлені пунктом 2 частини 5 статті 328 цієї правової норми, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень та комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", ОСОБА_1 раніше вже реалізовував своє право на касаційне оскарження у цій справі, проте ухвалою Верховного Суду від 11.03.2026 його касаційну скаргу було повернуто із наданням вичерпних роз`яснень щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким остання має відповідати в частині визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому звертаючись вчергово із касаційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункти 1, 3 та 4 частини 4 статті 328 КАС України.

Разом з цим, обгрунтовуючи підставу касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України) позивач повторно зазначає на ті ж самі постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17, посилання на які Верховним Судом вже визнано таким, що не доводить застосування судами норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, в тому числі які викладені у цих постановах.

Фактично, у касаційній скарзі, як і у попередньо поданій, ОСОБА_1 висловлює незгоду саме зі здійсненою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою встановлених у справі обставин у взаємозв`язку з наданими на їх підтвердження доказами та доводить необхідність зміни такої (на його користь), що не може бути визнано належним обґрунтуванням неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права (обов`язкової умови при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України).

Враховуючи, що обґрунтування касаційної скарги в частині зазначеної ним підстави касаційного оскарження (пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України) є ідентичним тій касаційній скарзі, яку судом визнано неналежно оформленою, недоцільним є повторне роз`яснення скаржникові, чому такі доводи є недостатніми для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім цього, ОСОБА_2 в касаційні скарзі зазначив, що у практиці Верховного Суду відсутній правовий висновок щодо застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 24, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у ситуації, коли суди відмовляються перевіряти правильність обчислення пенсії з підстав того, що питання зарахування окремих періодів пільгового стажу нібито не є предметом спору. У додаткових поясненнях від 19.03.2026 скаржник наголошує, що судом касаційної інстанції не сформульовано висновку, чи може суд відмовляти у перевірці пільгового стажу у спорах про правильність розрахунку пенсії.

Проте, як вбачається із змісту касаційної скарги, ОСОБА_2 при обгрунтуванні пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, наводилось приклад справ, які розглянуті Верховним Судом за аналогічних, на його переконання, обставин та зазначено, «суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 24, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 1 цієї норми), натомість далі по тексту одночасно зауважено про відсутність висновку щодо застосування «статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; статей 24, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пункт 3 вказаної норми права).

Зазначене свідчить про те, що скаржник просить переглянути оскаржені судові рішення з двох взаємовиключних підстав, визначених частиною 4 статті 328 КАС України.

Отже, правильно пославшись у касаційній скарзі на положення частини четвертої статті 328 КАС України, заявником не викладено передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки він указав, що оскаржує судові рішення у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте доводи скарги обґрунтовані саме висновками Верховного Суду, що є взаємовиключними обставинами.

Крім цього, ОСОБА_1 , посилаючись на пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, не розмежовує, яку норму права, на його думку, застосовано всупереч висновкам Верховного Суду та щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, хоча такі підстави відносно застосування одних і тих самих норм права є несумісними, що зрештою призводить до нерозуміння на підставі чого судом касаційної інстанції має бути відкрито касаційне провадження у цій справі.

До того ж, зазначення скаржником двох взаємовиключних підстав касаційного оскарження (пункти 1 та 3 частини 4 статті 328 КАС України) свідчить про невизначеність заявника касаційної скарги стосовно своєї позиції при оскарженні судових рішень у цій справі.

Разом з цим, оскільки обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України) можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, суд касаційної інстанції не перевіряє обгрунтування цього пункту на відповідність вимогам процесуального закону.

Верховний Суд ще раз наголошує, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини 3 статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №160/14446/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяВ.М. Шарапа