Справа № 420/27131/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 (сформована в системі «Електронний суд» 09.08.2025 року) до ОСОБА_1 , у якій представник позивача просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 95984,73грн. безпідставно набутих коштів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалами суду:

- від 13.08.2025 року позовну заяву залишено без руху;

- від 04.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України.

Судом витребувані з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області відомості щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та 26.08.2025 року отримано відповідь, згідно якої зареєстрованим місцем проживання відповідача з 01.07.1988 року є: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.03.2024 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №74 від 12.03.2024 старший солдат ОСОБА_2 , колишній солдат резерву 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_3 для проходження базової військової підготовки. 06.06.2024 з військової частини НОМЕР_3 на адресу позивача надійшли матеріали службового розслідування відносно старшого солдата ОСОБА_3 , з яких позивачу стало відомо про те що відповідач 29.03.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 . На теперішний час відповідач у військову частину НОМЕР_1 не повернувся. Таким чином у зв`язку із самовільним залишенням частини та відсутністю на службі без поважних причин відповідач не мав права на отримання з 29.03.2024 грошового забезпечення та премії за березень 2024 року. В той же час, виплата грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_1 старшому солдату ОСОБА_4 була призупинена лише після отримання матеріалів акту службового розслідування №2270 від 11.05.2024, як наслідок відповідачу було виплачене грошове забезпечення за період з 29.03.2024 по липень 2024. Загальна сума переплати грошового забезпечення відповідачу за вказаний період, згідно довідки-розрахунку начальника ФЕС військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 № 1640/4 (знаходиться в матеріалах службового розслідування), складає 95984,73 грн. Таким чином у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин з 29.03.2024 старший солдат ОСОБА_5 не набув права на отримання грошового забезпечення з 29.03.2024 по липень 2024. З огляду на викладене отримані відповідачем грошові кошти грошового забезпечення за період з березня по липень 2024 року у загальній сумі 95984,73 грн. підлягають поверненню останнім.

Копія позовної заяви з додатками була направлена позивачем листом з описом вкладення на вказану вище адресу відповідача (а.с.4).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 04.09.2025 у справі не була вручена ОСОБА_1 та повернуто до суду по причині «За закінченням терміну зберігання»(а.с.48).

Додатково відповідач був повідомлений про відкриття провадження у справі шляхом розміщення 08.09.2025 року відповідного оголошення на веб-сайті Судова влада (а.с.47), у встановлений законом та судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, про поважність причин не повідомив.

Справа розглянута судом на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч.6 ст.162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79,90 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3

В матеріалах справи містяться копії матеріалів службового розслідування, а саме:

- доповідь про самовільне залишення частини 29.03.2024 року курсанта навчального взводу 11 навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки старшого солдата ОСОБА_1 . Військової частини НОМЕР_3 (а.с.26). В якій зазначено суть справи: 06.04.2024 року під час звірки з медичним пунктом військової частини НОМЕР_3 близько 14:15 стало відомо, що курсант 4 навчального взводу 11 навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_2 був виписаний з Чернігівської обласної лікарні 29.03.2024 року. Під час спілкування з черговим медичного пункту військової частини НОМЕР_3 він повідомив, що курсанта ОСОБА_3 вигнали з медичного закладу в зв`язку з тим, що він кидався на працівників медичного закладу з ножем і що представники 11 навчальної роти про це повинні були знати, але такої інформації від представників медичного пункту на батальйон не надходило взагалі. На телефонні дзвінки не відповідає, телефон вимкнений, зв`язок з курсантом відсутній, місцезнаходження не відоме. На територію військової частини НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_3 немає. Військовослужбовець залишив територію частини без зброї та спорядження. Вжиті заходи: Надано доповідь по підпорядкуванню. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 № 1020 від 06.04.2024 року призначено службове розслідування за фактом СЗЧ старшого солдата ОСОБА_6 , яке проводить заступник командира 11 навчальної роти з МПЗ НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 старший лейтенант ОСОБА_7 , тел. НОМЕР_5 . Термін проведення до 18.04.2024 року;

-акт службового розслідування від 09.05.2024 року, в якому зазначено, що Службовим розслідуванням підтверджений факт самовільного залишення частини курсантом 4 навчального взводу 12 навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки, прикомандированим з військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_8 . Військовослужбовець відсутній на службі з 29.03.2024 по теперішній час. Службовим розслідуванням встановлено, що несвоєчасне повідомлення про факт самовільного залишення частини (відповідно до матеріалів службового розслідування, повідомлення про факт самовільного залишення частини був 06.04.2024. Фактично старший солдат залишив частину 29.03.2024), відбулось внаслідок неналежного виконання службових обов`язків ТВО командира 11 навчальної роти НОМЕР_4 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_3 старшого лейтенанта ОСОБА_9 . Вищевказані дії містять ознаки вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. Також службовим розслідуванням встановлений факт неналежного контролю за прикомандированим особовим складом з боку командирів даного підрозділу. Військовослужбовець відсутній на службі з 29.03.2024 по теперішній час. Вищевказані дії призвели до неналежного нарахування продовольчого забезпечення старшому солдату ОСОБА_10 з 29.03.2024 по 06.04.2024 на суму 1194 грн. 65 коп. (а.с.19-25);

- наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 12.05.2024 року №259, відповідно до якого розслідування завершено. Підтверджено факт самовільного залишення частини старшим солдатом ОСОБА_1 ; накладено дисциплінарне стягнення «сувора догана»; вираховано з грошового утримання переплату продовольчого забезпечення (а.с.16-18);

- витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.03.2024 року №74, в якому зазначено-вважати таким, що вибули з пункту дислокації запасної роти АДРЕСА_2 ; з 13.0.32024 року знято з продовольчого забезпечення(а.с.15);

- рапорт начальника стройової частини відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 про те, що під час звірки з підрозділами щодо обліку особового складу виявлено, що старший солдат ОСОБА_2 , колишній солдат резерву 11 запасної роти, що перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , який перебував у відрядженні, під час перебування у відрядженні самовільно залишив частину (відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 12 травня 2024 року №259, повідомлення військової частини НОМЕР_3 від 23 травня 2024 року №2502 (вх. №2136 від 06.06.2024)(а.с.14);

- витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2025 року №640, відповідно до якого призначено службове розслідування за фактом переплати грошового забезпечення за період самовільного залишення Військової частини (а.с.12-13);

- акт службового розслідування, в якому зазначено, що службове розслідування завершено; вважати переплату грошового забезпечення утворилася у зв`язку із несвоєчасним надходженням на адресу Військової частини НОМЕР_1 матеріалів про самовільне залишення ОСОБА_1 частини(а.с.8-11);

- наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.06.2025 року №1605, в якому зазначено, що переплата грошового забезпечення старшому солдату ОСОБА_10 , колишньому солдату резерву 11 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у сумі 95984,73 грн. утворилася у зв`язку із несвоєчасним надходженням на адресу військової частини НОМЕР_1 матеріалів про самовільне залишення ним частини, що виключає вину посадових осіб військової частини НОМЕР_1 (а.с.6-7).

Сума переплати грошового забезпечення позивача підтверджується довідкою-розрахунком сум переплат грошового забезпечення та додаткової винагороди стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 , в якій зазначено, зокрема: «За березень 2024 року нараховано грошове забезпечення у сумі 16858,80 гривень (переплата становить у сумі 15185,76 гривень, здійснити корегування компенсації ПДФО у сумі 2733,44 гривень та ЄСВ у сумі 3340,87 гривень). За квітень 2024 року нараховано додаткова винагорода у сумі 20904,88 гривень (переплата становить у сумі 20904,88 гривень, здійснити корегування компенсації ПДФО у сумі 3762,88 гривень та ЄСВ у сумі 4599,07 гривень). За травень 2024 року нараховано додаткова винагорода у сумі 20904,88 гривень (переплата становить у сумі 20904,88 гривень, здійснити корегування компенсації ПДФО у сумі 3762,88 гривень та ЄСВ у сумі 4599,07 гривень). За червень 2024 року нараховано додаткова винагорода у сумі 20904,88 гривень (переплата становить у сумі 20904,88 гривень, здійснити корегування компенсації ПДФО у сумі 3762,88 гривень та ЄСВ у сумі 4599,07 гривень). За липень 2024 року нараховано додаткова винагорода у сумі 20904,88 гривень (переплата становить у сумі 20904,88 гривень, здійснити корегування компенсації ПДФО у сумі 3762,88 гривень та ЄСВ у сумі 4599,07 гривень). Загальна сума переплати 95984,73 гривні, сума корегування податків компенсації ПДФО у сумі 17277,25 гривень та ЄСВ у сумі 21116,64 гривень» (а.с.29).

Позивач вважає, що кошти у сумі 95984,73грн. відповідач отримав незаконно, оскільки у певний період не перебував на службі та самовільно залишив частину.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, встановлено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

У статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, передбачено, зокрема, що солдат зобов`язаний: бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Згідно із ч. 3 ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України" Про оборону України".

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197.

Відповідно до п. 15 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019р. №160-1X.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно із частинами 1 4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі").

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на військовій службі без поважних причин, за час незаконної відсутності, поза межами військової частини, солдат ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення в розмірі 95984,73 грн., що підтверджується Довідкою-розрахунком сум переплат грошового забезпечення та додаткової винагороди стосовно військовослужбовця ОСОБА_1 (а.с.29).

З огляду на це, наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих ним коштів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц зробила висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби." Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем законність отримання грошового забезпечення за спірний період не доведена, як і не спростовано факт самовільного залишення військової частини.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Такі витрати у справі відсутні.

Підстави для встановлення судового контролю, передбачені ч.ч.5,6 ст.382 КАС України, згідно п.6-1 ч.1 ст.244 КАС України наразі відсутні.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 95984(дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири)грн. 73коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ).

Суддя М.М. Аракелян