Справа № 320/27686/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення клопотання без розгляду

27 березня 2026 року № 320/27686/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши письмове клопотання ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2025, адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 вирішено заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Дар`ї Юріївни про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі №320/27686/25 задовольнити. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_2 Адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 . Кабінет ЄСІТС відсутній. РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2026 постановлено письмову заяву про виправлення описки, допущені при оформленні виконавчого листа задовольнити.

23.03.2026 на адресу суду скеровано клопотання в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Клопотання обґрунтовано тим, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 320/27686/25 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягала у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та його виключення з військового обліку, а також зобов`язано відповідача внести відповідні записи до Реєстру. Судове рішення набрало законної сили 30 грудня 2025 року, а 27 січня 2026 року видано виконавчі листи, на підставі яких 05 березня 2026 року відкрито виконавче провадження. З метою з`ясування стану виконання рішення суду представник позивача звертався до відповідача з адвокатським запитом, однак відповіді на нього не отримано. Також подавалася скарга до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненадання відповіді на запити, за результатами якої було надано розпорядження про необхідність надати відповідь, однак і повторний запит залишився без реагування. При цьому судове рішення містить чіткі вимоги щодо внесення до Реєстру двох записів: про визнання особи непридатною до військової служби та про її виключення з військового обліку. Станом на час звернення такі відомості до Реєстру не внесені, а позивач продовжує обліковуватися як військовозобов`язаний, що свідчить про невиконання рішення суду понад два місяці. Посилання відповідача на відсутність технічної можливості внесення змін до Реєстру спростовується тим, що фактично така можливість існує, що підтверджується прикладами внесення аналогічних відомостей щодо інших осіб. Крім того, позивач вживав додаткових заходів для забезпечення виконання рішення суду, зокрема звертався зі скаргами до вищого органу та до державного виконавця із заявою про накладення штрафу за невиконання судового рішення, однак станом на момент подання клопотання рішення залишається невиконаним. Таким чином, невиконання відповідачем судового рішення, попри наявність усіх необхідних правових та фактичних передумов для його виконання, порушує права позивача та обумовлює необхідність звернення до суду з відповідним клопотанням.

Керуючись приписами ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 5 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути заяву по суті без участі представників сторін в порядку письмового провадження та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року у справі № 320/27686/25 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягала у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби та його виключення з військового обліку, а також зобов`язано відповідача внести відповідні відомості до зазначеного Реєстру.

Вказане судове рішення набрало законної сили 30 грудня 2025 року, на його виконання 27 січня 2026 року видано виконавчі листи, а 05 березня 2026 року відкрито виконавче провадження.

Разом з тим, судом встановлено, що станом на момент розгляду справи відповідачем вимоги судового рішення не виконано, а саме до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не внесено відомостей про визнання позивача непридатним до військової служби та про його виключення з військового обліку, у зв`язку з чим позивач продовжує перебувати на військовому обліку.

Судом також встановлено, що представником позивача вживалися заходи, спрямовані на з`ясування стану виконання судового рішення, зокрема шляхом направлення адвокатських запитів до відповідача та подання скарг до вищестоящого органу, однак відповіді на такі звернення не отримано.

Із змісту заяви вбачається, що позивач звертався до органу державної виконавчої служби із заявою про застосування заходів примусового виконання, зокрема накладення штрафу за невиконання судового рішення, однак станом на час розгляду справи судове рішення залишається невиконаним.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Таким чином право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

За змістом частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Із зазначеного вбачається, що виконуючи рішення суду, відповідач зобов`язаний враховувати обставини встановленні судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого визначено у тому числі і приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Як вже зазначалося, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

При цьому, в контексті розуміння вимог чинного законодавства дії суб`єкта владних повноважень - це активна поведінка суб`єктів владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та/чи юридичних осіб.

У даному випадку позивач звернувся до суду з вимогами в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтовуючи їх невиконанням відповідачем судового рішення, що набрало законної сили.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що при встановленні неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій, важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності та/або дії, її фактичні підстави, а також шкідливість/протиправність для прав та інтересів заінтересованої особи.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (Закон - №1404-VIII).

Відповідно до ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII встановлено, що при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд з`ясував, що у поданій позивачем заяві про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду (у порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України) відсутня інформація про закінчення виконавчого провадження, а також відповідні докази на підтвердження цих обставин, у зв`язку з чим суд доходить висновку про невідповідність заяви встановленим КАС України вимогам.

Позивачем не надано суду доказів, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону №1404-VIII першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.12.2021 у справі №9901/235/20 (№11-414заі21), які є обов`язковими для врахування судом в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі за його позовом, у зв`язку із передчасністю звернення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 9, 46, 48, 248, 256, 260, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Письмове клопотання ОСОБА_1 в порядку ст. 383 КАС України у справі за позовною заявою за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Учасникам справи направити копію ухвали про залишення без задоволення клопотання в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити учасникам справи про можливість отримання інформації по справі, що розглядається, на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посилання: http://adm.ko.court.gov.ua/sud1070/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вісьтак М.Я.