Справа № 160/29205/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Кучми К.С.
при секретарі судового засідання - Волосюку І.С.
представника позивача - Бруснік Т.Г.
представника відповідача - Волошиної В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ГІРНИЧОДОБУВНА КОМПАНІЯ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ТОВ "УКРАЇНСЬКА ГІРНИЧОДОБУВНА КОМПАНІЯ" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2025 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.161 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду доказів доплати судового збору у розмірі 1 000 грн.
На виконання вимог ухвали суду позивачем 17.10.2025 року були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано до суду докази доплати судового збору у вказаному розмірі.
Ухвалою суду від 27.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 26.11.2025 року об 13:00 год.
Отже, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин установлено спеціальну ставку плати за землю (відповідний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 904/3720/18). ТОВ "УГК" наголошує, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, а іншого - є однією з форм плати за землю, як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком. За таких обставин, застосування пільги, що передбачена ПК України до правовідносин між сторонами таких договорів є правомірним.
Відповідачем до суду 21.11.2025 року були подані заперечення, в яких зазначається, що з приводу позиції позивача щодо протиправності застосування до нього штрафної санкції у розмірі 25%, слід зазначити наступне. Порушення податкового законодавства та порушення вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до п.109.2 ст.109 ПК України тягне за собою відповідальність, передбачену ПК України та іншими законами України. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16.01.2020 №466-IX (далі - Закон № 466) внесено зміни до Кодексу, у тому числі, в частині кваліфікації податкового правопорушення саме як протиправного, винного (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Також, Законом №466 визначено, у яких випадках діяння вважається таким, що вчинене умисно, а також зазначено, що необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 1251.2 - 1251.4 статті 1251 Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи. Підприємством не визнано вину у повному обсязі, однак при цьому не надано додаткових документів, що свідчили б про неумисність вчинених податкових правопорушень. Відповідно до п.109.1 ст.109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом. Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За результатами проведеної перевірки з урахуванням сукупності обставин та доказів встановлено факти порушень податкового законодавства в частині заниження зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб. В ході проведення перевірки платнику податків було надано запит від 25.06.2025 №12 щодо надання письмових пояснень про встановленні порушення, а також наявності обставин, що пом`якшують відповідальність або звільняють від неї посадових осіб підприємства, на який ТОВ "УГК" не надано інформації, яка відповідно ПК України пом`якшують або звільняють від відповідальності. Додаткових документів, які спростовують вину, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, які звільняють від фінансової відповідальності відповідно до ПК України не надавалось. Тобто обставини справи свідчать про те, що саме платник податків створив такі умови, за яких стало можливим вчинення податкового правопорушення. Вина платника полягає у тому, що він міг дотриматися правил і норм визначених Кодексом, однак вказаного не здійснив та не виконав свого податкового обов`язку. Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у ст.ст.16, 36 ПК України. Встановлене порушення є триваючим відповідно до п.111.5 ст.111 ПК України, внаслідок того, що підприємство самостійно не виявило та не виправило дане правопорушення до моменту його виявлення контролюючим органом. Таким чином, відсутні обставини, що перешкоджали б ТОВ "УГК" виконанню приписів ст.16, 36, 54 ПК України, що свідчить про умисність дій платн
Так, перевіркою відображених у розділі ІІ Декларацій "Річна сума орендної плати" за період з 03.03.2021 р. по 31.03.2025 р. у загальній сумі 18 995 252,69 грн встановлено, що на формування цих показників мало вплив: загальна площа, грошова оцінка земельних ділянок та ставки податку. Проведеною перевіркою відображених показників у поданих податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та / або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 03.03.2021 по 31.03.2025 на підставі документів перелік яких наведено в додатку № 4 до акту перевірки встановлено заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 2 розділу ІІ Декларацій "Річна сума орендної плати" на загальну суму 50 709 741,76 грн, в тому числі: по Саксаганському району м.Кривого Рогу, на суму 31 750 268,5 грн; по Центрально-Міському району м.Кривого Рогу, на суму 18 959 473,26 грн.
До суду 22.12.2025 року надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказав, що відповідач підміняє два поняття: вид цільового призначення земельної ділянки - 11.01 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами та Класифікацію видів земельних угідь (КВЗУ) - 011.02 Землі під відкритими розробками, шахтами, кар`єрами, торфорозробками та відповідними спорудами, яка включає в себе землі, які використовуються добувною промисловістю, включаючи закриті шахти і відпрацьовані розробки, а також кар`єри, які не експлуатують.
Від позивача до суду 27.01.2026 року надійшли письмові пояснення, в яких наголошує, що плата за спірні земельні ділянки, які надані ТОВ "СІПАН" для розробки Кощіївського родовища гранітів була розрахована виходячи з максимально можливої ставки земельного податку, передбаченої п.274.1 ст.274 ПК України, виходячи зі ставки 3% від її нормативної грошової оцінки, з застосуванням п.284.4 ст.284 ПК України, а саме 25% від ставки податку 3%, що становить 0,75% від нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки. Норми чинного законодавства не містять прямого припису про обов`язковість зміни умов договору оренди землі в частині розміру орендної плати в разі зміни ставок земельного податку. З наведеного випливає, що гірничодобувне підприємство має включати в себе комплекс засобів і ресурсів, які б забезпечували виконання зазначених вимог законодавства. Саме комплекс таких засобів дозволяє здійснювати видобуток корисних копалин.
В судове засідання, призначене на 26.11.2025 року, з`явилися представники сторін. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2025 року закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 10.12.2025 року.
В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову повністю, просила суд у задоволенні позовної заяви відмовити. Представник відповідача просила суд не враховувати при ухваленні рішення суду зазначену вище судову практику, посилаючись на те, що в країні не існує прецедентного права.
Заслухавши пояснення представників сторін, викладені усно та письмово, свідчення свідка ОСОБА_1 , розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до висновків, викладених у акті від 25.06.2025 №2820/04-36-07-14-4/42952267, по ТОВ "УГК" встановлено:
1. в порушення п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.201.4 ст.204 ПК України - завищено від`ємне значення з податку на додану вартість за березень 2025 року на суму 1 646 650 грн; - заниження податку на додану вартість на загальну суму 84 273 091 грн;
2. в порушення п.198.5 ст.198, абз.10 п.201.4 ст.201 ПК України не виписано та не зареєстровано в ЄРПН зведені податкові накладні на обсяг оподатковуваних операцій по ставці 20% у сумі 429 598 705 грн;
3. в порушення п.284 ст.284, п.288.1, п.288.5 ст.288 ПК України занижено суму орендної плати за земельну ділянку на 50 709 741,76 грн;
4. в порушення пп.14.1.37 п.14.1 ст.14, п.252.3, п.252.5, п.252.7, п.252.18 ст.252 ПК України занижено податкові зобов`язання рентної плати за користування надрами за період з ІІ квартал 2021 року, ІІІ квартал 2021 року, IV квартал 2021 року на суму 51 824 504,66 грн;
5. п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, ст.167, ст.168, пп.170.9.1, пп.170.9.2, пп.170.9 ст.170, п.176.2 ст.176 ПК України, внаслідок чого загальна суму податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає нарахуванню за результатами перевірки складає 12 562,86 грн;
6. пп.1.4, 1.6 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, внаслідок чого загальна суму військового збору, яка підлягає нарахуванню за результатами перевірки складає 1 046,90 грн;
8. ч.2 ст.6, ч.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", внаслідок несвоєчасної сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за жовтень, листопад, грудень 2020 року.
На підставі акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Оскільки з висновками акту перевірки ТОВ "УКРАЇНСЬКА ГІРНИЧОДОБУВНА КОМПАНІЯ" в частині порушення п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.201.4 ст.204, п.284 ст.284, п.288.1, п.288.5 ст.288, пп.14.1.37 п.14.1 ст.14, п.252.3, п.252.5, п.252.7, п.252.18 ст.252 ПК України не згодне та вважає висновки акту перевірки в зазначеній частині необґрунтованими та такими, що призвели до прийняття протиправних податкових повідомлень-рішень, подало скаргу до контролюючого органу вищого рівня - ДПС України.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Земельні відносини в Україні регулюються ЗК України, ст.4 якого визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до ст.20 ЗК України внесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.
Згідно із ст.66 ЗК України землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд, віднесено до земель промисловості. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.
Гірничим законом України визначено, що гірнича (гірничодобувна) промисловість - це комплекс галузей важкої промисловості з розвідування родовищ корисних копалин, їх видобутку з надр землі та збагачення, а гірниче підприємство - це цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).
Відповідно до ст.206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно (ст.265 ПК України), що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 269 ПК України визначає, що платниками плати за землю є:
1. платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та - землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;
2. платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
Об`єктами оподаткування платою за землю є:
1. об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;
2. об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Базою оподаткування плати за землю є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не провели.
Плату за землю віднесли до місцевих податків, тому сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад встановлюють розміри ставок цього податку виключно в межах, визначених ПК України та затверджують їх своїм рішенням щороку до 15 липня.
Відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Пункт 288.5 ст.288 ПК України зазначає, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Даний факт доводять податкові декларації та платіжні доручення/інструкції.
01.01.2018 набрав чинності Закон України від 07.12.2017 №2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році", пунктом 50 якого ст.284 ПК України доповнено п.п.284.4 такого змісту: "284.4 Плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу".
Криворізька міська рада при укладанні договорів оренди земельних ділянок з ТОВ "УГК", а саме від 03.03.2021 №2021149, №2021148, №2021150, від 09.03.2023 №2023152, №2023153 врахувала особливості справляння плати за землю, які викладені у вищенаведених змінах до ПК України та абз.2 п.8 вищенаведених договорів виклала у наступній редакції - на момент укладання договору відповідно до п.284.4 ст.284 ПК України плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25% податку, обчисленого відповідно до статей 274 та 277 цього Кодексу.
Також, відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду землі", розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Стаття 284 ПК України регулює особливості оподаткування платою за землю.
Поняття "плати за землю", наведено у п.п.147 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якої платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Тобто, поняття плати за землю має подвійну правову природу, оскільки з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку на рівні із земельним податком.
Законом України від 07.12.2017 №2245-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" ст.284 ПК України доповнено п.284.4, яким встановлено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.
При цьому, імперативні приписи ПК України мають пріоритет в частині визначення розміру орендної плати (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №904/3711/18 та від 10.04.2019 у справі №904/3714/18).
Отже, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин установлено спеціальну ставку плати за землю (відповідний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 904/3720/18).
Так, орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, а іншого - є однією з форм плати за землю, як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком. За таких обставин, застосування пільги, що передбачена ПК України до правовідносин між сторонами таких договорів є правомірним.
З врахуванням наведеного, позиція контролюючого органу, яка викладена в акті перевірки щодо порушення п.288.1, п.288.5 ст.288 ПК України та абз.3 п.8 договорів про оренду земельних ділянок, який зазначає, що у наступних роках розмір річної орендної плати визначається згідно ПК України на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідного рішення Криворізької міської ради, що встановлює річний розмір орендної плати" є необґрунтованим.
Так як договори оренди земельної ділянки від 03.03.2021 №2021149, №2021148, №2021150 містять посилання на п.284.4 ст.284 ПК України, не містять обмеження дії в часі абз.2 п.8 наведених договорів, а відповідно й застосування п.284.4 ст.284 ПК України, ані п.284.4 ст.284 ПК України, ані ст.ст.274, 277 ПК України після укладання договорів не змінювались, й розмір орендної плати на рівні 25% податку, визначена Криворізькою міською радою відповідно до норм ПК України.
Також відповідно до позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27.11.2019 у справі №904/5627/18: "Законом України від 07.12.2017 №2245-VIII, який набрав чинності з 01.01.2018, ст.284 ПК України доповнено п.284.4, згідно з яким плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.
Отже, у п.284.4 ст.284 ПК України визначено розмір плати за землю відповідної категорії у виді орендної плати, що має наслідком внесення змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок таких категорій.
При цьому імперативні положення ПК України мають пріоритет у частині визначення розміру орендної плати.
Так, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств установлено спеціальну ставку плати за землю, яка використовується ними для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин".
Позивач наголошує, що договори від 03.03.2021 №2021149, №2021148, №2021150 укладені з урахуванням п.284.4 ст.284 ПК України.
Крім того, ТОВ "УГК" правомірно застосувало абз.2 п.8 договорів та п.284.4 ст.284 ПК України при обчисленні орендної плати за земельні ділянки по:
Відповідно до ст.1 Гірничого закону України, гірниче підприємство - це цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо).
Статтею 2 Гірничого закону України передбачено, що його дія поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об`єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства.
В статті 12 Гірничого закону України зазначено, що місця розташування гірничих підприємств визначаються до початку проектних робіт цих підприємств.
Відведення землі під розташування гірничого підприємства проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, а надання гірничого відводу - Кодексом України про надра.
В силу ч.1 ст.66 ЗК України до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд. Землі промисловості можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку державних норм і проектної документації, а відведення земельних ділянок здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.
Відповідно до ст.17 Кодексу України про надра, гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.
Класифікація гірничих робіт наводиться в наказі Міністерства промислової політики України "Про затвердження Положення про проектування гірничодобувних підприємств України та визначення запасів корисних копалин за ступенем підготовленості до видобування" від 07.05.2004 № 21 (далі - Положення).
Пунктом 2.26 вказаного Положення зазначено, що система розробки родовищ - це визначений порядок виконання гірничо-підготовчих, нарізних, розкривних і видобувних робіт.
Корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки (п.2.16 Положення).
Тобто, вилучені з надр корисні копалини (мінеральна сировина) можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.
Згідно із підпунктом 14.1.51 пункту 14.1 статті 14 ПК України добування корисних копалин - це сукупність технологічних операцій з вилучення, у тому числі з покладів дна водойм, та переміщення, у тому числі тимчасове зберігання, на поверхню частини надр (гірничих порід, рудної сировини тощо), що вміщує корисні копалини.
Пунктом 14.1.37 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність гірничого підприємства з видобування корисних копалин для цілей розділу IX цього Кодексу - діяльність гірничого підприємства, яка охоплює процеси добування та первинної переробки корисних копалин.
На підставі пп.14.1.150 п.14.1 ст.14 ПК України первинна переробка (збагачення) мінеральної сировини як вид господарської діяльності гірничого підприємства включає сукупність операцій збирання, дроблення або мелення, сушку, класифікацію (сортування), брикетування, збагачення фізико-хімічними методами (без якісної зміни мінеральних форм корисних копалин, їх агрегатно-фазового стану, кристалохімічної структури), за виключенням агломерації/грудкування руди з термічною обробкою, агломерацію та збагачення фізико-хімічними методами, а також може включати переробні технології, що є спеціальними видами робіт з добування корисних копалин (підземна газифікація та виплавляння, хімічне та бактеріальне вилуговування, дражна та гідравлічна розробка розсипних родовищ, гідравлічний транспорт гірничих порід покладів дна водойм).
Відтак, первинна переробка включає у себе складний ланцюг виробничих процесів (збирання, дроблення, та інше), який здійснюється в межах площ гірничодобувного підприємства.
Отже, гірничодобувне підприємство має включати в себе комплекс засобів і ресурсів, які б забезпечували виконання зазначених вимог законодавства. Саме комплекс таких засобів дозволяє здійснювати видобуток корисних копалин.
Згідно зі ст.14 Кодексу України про надра, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.
Відповідно до ч.1 ст.50 Кодексу України про надра, у проектах будівництва гірничодобувних об`єктів повинні передбачатися: 1) розташування наземних і підземних споруд, що забезпечує найбільш раціональне та ефективне використання запасів корисних копалин; 2) способи проведення розкривних робіт, системи розробки родовищ корисних копалин і технічні схеми переробки (підготовки) мінеральної сировини, що забезпечують найбільш повне, комплексне та економічно доцільне вилучення з надр запасів корисних копалин, а також використання наявних у них компонентів; 3) раціональне використання розкривних порід при розробці родовищ корисних копалин; 4) складування, збереження та визначення порядку обліку корисних копалин, які тимчасово не використовуються, а також відходів виробництва, що містять корисні компоненти; 5) геологічне вивчення надр, що розкриваються в процесі будівництва та експлуатації гірничодобувних об`єктів, та складання геологічної і маркшейдерської документації; 6) рекультивація порушених земель, максимальне збереження ґрунтового покриву; 7) заходи, що гарантують безпеку людей, майна і навколишнього природного середовища.
З наведеного випливає, що гірничодобувне підприємство має включати в себе комплекс засобів і ресурсів, які б забезпечували виконання зазначених вимог законодавства. Саме комплекс таких засобів дозволяє здійснювати видобуток корисних копалин.
Так, Державною службою геології та надр України, відповідно до наказу від 24.06.2020 №247 та рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.03.2020 у справі №640/645/20 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2020 року у справі №640/645/20, видано спеціальний дозвіл №6414 від 20.07.2020 за видом користування надрами: видобування, мета користування надрами: видобування залізних руд, назва родовища: Саксаганське родовище залізних руд, кар`єр "Північний" (руди повторної розробки четвертого та п`ятого залізистих горизонтів), прив`язка до місцевості: 1,5 км на захід від з.ст. "Мудрена", вид корисної копалини відповідно до Переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 №827 - руди заліза, строк дії спеціального дозволу на користування надрами (кількість років): до 21 листопада 2039 року.
Державною службою геології та надр України на підставі наказу від 03.04.2024 №159 (внесення змін) виданий спеціальний дозвіл №6616 від 17.02.2020 року, вид користування надрами - видобування корисних копалин, мета користування надрами: видобування залізних руд, придатних як сира залізна руда, об`єкт надрокористування: Саксаганське родовище, кар`єр "Північний" (руди повторної розробки четвертого та п`ятого залізистих горизонтів) - окремий тип техногенних родовищ, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, 1,5 км на захід від з.ст. "Мудрена", вид корисної копалини - руди залізні, строк дії спеціального дозволу на користування надрами (років): до 21 листопада 2039 року.
Державною службою України з питань праці 08.09.2022 р. №3729 ТОВ "УГК" видано акт про надання гірничого відводу з метою розробки Саксаганського родовища залізних руд, кар`єр "Північний" (руди повторної розробки четвертого та п`ятого залізистих горизонтів), гірничий відвід знаходиться у м.Кривий Ріг (Саксаганський район) Дніпропетровської області, строк дії акта про надання гірничого відводу - до 21 листопада 2039 року.
Таким чином, оскільки фактів, які спростовують використання наведених земельних ділянок ТОВ "УГК" з іншою метою, ніж за цільовим призначенням - видобування залізних руд, не встановлено і доказів таких контролюючим органом в акті перевірки не наведено, позивач наполягає, що відповідає дійсності, що орендовані земельні ділянки використовуються саме з метою видобування корисних копалин, і при цьому, у пункті 1 договору прямо вказано, що цільовим призначенням та метою використання земельної ділянки є саме: розміщення проммайданчиків шахт "Побєда", "Гігант" та "В-1" та розміщення зони обвалення і плавних зсувів від підземної відробки багатих залізних руд шахтами РУ ім.Дзержинського, яка частково підлягає рекультивації.
Також позивач звертає увагу, що цільове призначення - "земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин" і "для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами" не має ідентичного змістового навантаження, проте використання спірних земельних ділянок саме з метою видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин підтверджується наданими ТОВ "УГК" в ході проведення перевірки та до матеріалів справи, в тому числі: спеціальним дозволом на користування надрами, який виданий Державною службою геології та надр України від 20.07.2020 №6414 з метою видобування залізних руд, спеціальним дозволом на користування надрами, який виданий Державною службою геології та надр України від 17.02.2022 №6616, актом про надання гірничого відводу з метою розробки Саксаганського родовища залізних руд, відомостями з Державного земельного кадастру, тощо.
З урахуванням наведеного, позиція контролюючого органу про заниження орендної плати, у зв`язку із застосуванням п.284.4 ст.284 Податкового кодексу України при обчисленні орендної плати за земельні ділянки по договору від 09.03.2023 №2023152 та по договору від 09.03.2023 №2023153, оскільки на зазначених земельних ділянках розташовані не кар`єри, є необґрунтованою.
Згідно із п.284.4 ст.284 ПК України, плата за землю за земельні ділянки, надані для залізниць у межах смуг відведення, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Щодо сплаченого позивачем судового збору за подання позову, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 24 224 грн.
Відтак, відповідно до положень ч.1 ст.139 КАС України, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму сплаченого судового збору розмірі 24 224 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09.03.2026 року.

Суддя К.С. Кучма