Справа № 400/12127/25
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 р. № 400/12127/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за участю секретаря судового засідання Селецької А.О., розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005,

провизнання протиправним та скасування наказу від 09.10.2025 №249-о,поновлення на посаді, стягнення 86 480,00 грн, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в розмірі 120 000,00 грн, зобов. вчинити дії,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Тульчевської М.М.

Єгорова Ольга Петрівна звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ ДПС у Миколаївській області від 09.10.2025 №249-о про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУ ДПС у Миколаївській області з 10.10.2025;

- стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час затримки виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 в частині поновлення мене на посаді з 27.08.2025 по дату ухвалення судового рішення у справі № 400/12127/25;

-стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а саме 86480,00 грн.;

-стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток за час мого вимушеного прогулу, а саме за період з 10.10.2024 по дату ухвалення судового рішення;

-допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць;

-стягнути моральну шкоду в розмірі 120000 грн., спричинену дискримінацією, мобінгом (цькуванням), незаконними звільненнями та невиконанням постанови ПААС;

-стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області середній заробіток в сумі 39309 грн за час затримки виплати мені, як звільненому працівникові, належних сум з 09.10.2025 по день фактичного розрахунку 28.10.2025.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач протиправно звільнив її з посади під час скорочення кількості посад у відділі супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області. Роботодавець залишив поза увагою досвід роботи на державній службі та в юридичній сфері, в тому числі у сфері представлення інтересів в судах. Крім того, наявна додаткова вища економічна освіта дозволяє позивачу більш впевнено орієнтуватися в податковому законодавстві, що в свою чергу призводить до вищої продуктивності праці, самостійності під час виконання поставлених завдань та в кінцевому результаті має наслідком прийняття ефективних та результативних рішень. Отже, під час її звільнення з посади, ГУ ДПС у Миколаївській області порушено вимоги частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) та статті 42 КЗпП України, якими передбачено враховування переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю. Також позивач не погоджується з розміром виплаченої вихідної допомоги при звільненні.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що право позивача на переведення було дотримано, оскільки їй пропонувалися на вибір переведення на інші рівнозначні посади державної служби відповідно до її професійної підготовки та професійних компетентностей, однак позивач відмовилася від переведення. Стосовно доводів про наявність у позивача переважного права на зайняття посади, то відповідачем під час скорочення проведено порівняння між двома головними інспекторами відділу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за наслідком якого роботодавець дійшов висновку, що кваліфікації ОСОБА_2 вища. Також враховано, що ОСОБА_1 постійно порушувала трудову дисципліну та нехтувала правилами етичної поведінки щодо своїх колег.

Ухвалою від 09.12.2025 року суд відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін у судове засідання.

04.02.2026 від позивача надійшло клопотання про перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи №400/12127/25 за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 04.02.2026 року суд перейшов із спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 400/12127/25 за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд

ВСТАНОВИВ:

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 по справі №400/286/25 ГУ ДПС у Миколаївській області наказом від 27.08.2025 №193-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " скасовано наказ ГУ ДПС від 12.12.2024 №467-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 з 24.12.2024 на посаді.

Також, 27.08.2025 позивачу було вручено попередження про припинення державної служби та пропозиції переведення на ряд посад головного державного інспектора в інших відділах і управліннях.

Одночасно з попередженням про звільнення від 27.08.2025, ОСОБА_1 запропоновано переведення на інші рівнозначні посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а саме:

1. головного державного інспектора відділу перевірок основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області;

2. головного державного інспектора відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області;

3. головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Миколаївській області;

4. головного державного інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

5. головного державного інспектора відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

6. головного державного інспектора Первомайського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області.

При цьому, ОСОБА_1 на пропозиції для переведення на інші рівнозначні посади державної служби від 27.08.2025 зазначила, що «на протязі 30 календарних днів з момента ознайомлення надам відповідь щодо погодження або відмови від переведення».

В доповнення до Пропозиції від 27.08.2025, ГУ ДПС у Миколаївській області 29.08.2025 повідомило ОСОБА_1 про наявність вакантної посади головного державного інспектора відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області з 29.08.2025.

Позивач на зазначену пропозицію від 29.08.2025 надала свої пояснення, що «надання зазначеної пропозиції суперечить вимогам мотивувальної частини постанови ПААС від 23.07.2024».

В доповнення до Пропозиції від 27.08.2025, ГУ ДПС у Миколаївській області 15.09.2025 втретє надало ОСОБА_1 пропозиції для переведення на наявні вакантні посади головного державного інспектора відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб та розгляду звернень платників податків управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області та головного державного інспектора відділу надання адміністративних послуг, організації роботи та документообігу Баштанської державної податкової інспекції ГУ ДПС у Миколаївській області.

На вищезазначену пропозицію позивач надала пояснення, що «зазначена пропозиція не відповідає вимогам постанови ПААС від 23.07.2025 та ухвалі ПААС від 25.08.2025 у справі №400/286/25».

Наказом Головного управління ДПС У Миколаївській області від 09.10.2025 №249-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , 09.10.2025 з посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС У Миколаївській області у зв`язку із скороченням чисельності і штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Миколаївській області, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VІІІ.

Не погоджуючись із звільненням, позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII.

Частиною першою статті 83 Закону № 889-VIIІ визначені підстави для припинення державної служби, зокрема, відповідно до пункту 4 цієї статті державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону № 889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Судом встановлено, що внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУ ДПС у Миколаївській області, відповідно до Переліку №1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області, затвердженого в.о. Голови ДПС України Тетяною Кірієнко 08.11.2024 року та введеного в дію наказом ГУ ДПС у Миколаївській області від 08.11.2024 №62-ф Про введення в дію переліку № 1 змін до штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області, зменшено кількість посад головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУ ДПС у Миколаївській області з чотирьох до однієї.

Відповідно до частини першої статті 42 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19.

Відповідачем вказано, що переважне право залишення на роботі надано ОСОБА_2 .

Однак з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 у порівнянні з ОСОБА_2 має вищий ранг державної служби, більший стаж роботи, вищий рівень освіти (має дві вищі освіти рівня спеціаліст спеціальність Маркетинг, кваліфікація економіст та спеціальність Правознавство, кваліфікація юрист). Також вказано, що ОСОБА_3 за результатом щорічного оцінювання показників діяльності державного службовця отримала позитивну оцінку, в той час як у відношенні ОСОБА_2 оцінювання взагалі не проводилось, оскільки останній працює на посаді менше року.

Крім того, ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності не притягалась. За відсутності факту накладення на ОСОБА_3 стягнення за порушення дисципліни, як завершальної стадії дисциплінарного провадження, ГУ ДПС не може стверджувати про недотримання позивачем трудової дисципліни, як доведеної обставини.

Отже відповідачем не доведено, що ним здійснювався порівняльний аналіз кваліфікації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Таким чином, резюмуючи викладене вище, суд вважає спростованим доводи відповідача про наявність у ОСОБА_2 переважного права на залишення на посаді, як передумови для звільнення ОСОБА_3 .

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Верховний Суд неодноразово застосовував правовий висновок про те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю (постанови від 19 листопада 2022 року в справі № 640/24023/21, від 25 липня 2019 року в справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року в справі № 813/1715/16).

Крім того, сталою та послідовною правовою позицією Верховного Суду є висновок, що у разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення державного службовця у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення з посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.

Аналогічного правового висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 05.04.2023 у справі № 640/12871/21, від 12.04.2023 у справі № 340/1791/22, від 24.07.2023 у справі № 140/7340/22, від 02 листопада 2023 року у справі № 380/9055/22.

З викладеного слідує, що в рамках спірних правовідносин у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції ОСОБА_1 щодо всіх вакантних рівнозначних посад державної служби або, як виняток, нижчих посад державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, що підтверджується інформацією про вакантні посади, переліком змін у штатах, копіями попереджень про наступне звільнення.

Зі змісту попередження позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням вбачається, що ГУ ДПС попередив ОСОБА_1 про наступне звільнення та запропонував їй вакантні посади:

1. головного державного інспектора відділу перевірок основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області;

2. головного державного інспектора відділу позапланових перевірок ризикових платників управління податкового аудиту ГУ ДПС у Миколаївській області;

3. головного державного інспектора відділу контролю за виробництвом та обігом пального управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Миколаївській області;

4. головного державного інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб та єдиного внеску управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

5. головного державного інспектора відділу перевірок податкових агентів управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області;

6. головного державного інспектора Первомайського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУ ДПС у Миколаївській області.

Поряд з тим, позивачу не були запропоновані усі вакантні посади відповідного рівня державної служби, які на дату видання наказу про звільнення були вакантними в ГУ ДПС у Миколаївській області.

Позаяк відповідач не дотримався вимог частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, що проявилося у невиконанні обов`язку щодо пропонування ОСОБА_1 усіх посад державної служби, які вона могла обійняти з урахуванням своєї кваліфікації, що є істотним порушенням процедури припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, то звільнення позивача не може вважатися законним.

Отже, суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення та поновлення її на попередньо займаній посаді.

За змістом частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З викладеного вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, шляхом поновлення її на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Період вимушеного прогулу позивача вираховується за період з 10.10.2024 по 19.03.2026.

Щодо вимоги про стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області середньої заробітної плати за час затримки виконання Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді з 27.08.2025 по дату ухвалення судового рішення у справі № 400/12127/25, суд зазначає наступне.

ГУ ДПС у Миколаївській області наказом від 27.08.2025 №193-о "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " скасовано наказ ГУ ДПС від 12.12.2024 №467-о "Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ", поновлено ОСОБА_1 з 24.12.2024 на посаді, наказано виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 298748,40 грн, забезпечено ОСОБА_1 робочим місцем та наказано проводити табелювання обліку робочого часу ОСОБА_1 . Запис про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 та поновлення на посаді внесено до її трудової книжки.

Як зазначає сама позивачка, вона кожний день з 28.08.2025 року по приходу та уходу з роботи розписувалася в журналі кадрового забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що спір щодо стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25 є предметом розгляду у справі №400/9125/25.

Такими чином, суд вважає безпідставними та необгрунтованими доводи позивача, стосовно того, що відповідач фактично не здійснив з 27.08.2025 року її поновлення на посаді.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області вихідної допомоги при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а саме 86 480,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України «Про державну службу» у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 100 його норми застосовується у випадках обчислення середньої заробітної плати, зокрема, для виплати вихідної допомоги. Згідно з пунктами 2 та 5 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством. - на число календарних днів за цей період.

З огляду на вищенаведене, нарахування вихідної допомоги здійснюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів у розрахунковому періоді за попередні два місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої ГУ ДПС у Миколаївській області від 22.10.2025 №138/14-29-10-02-05, середньоденна заробітна плата обчислюється виходячи з розміру заробітної плати, нарахованої позивачеві за серпень 2025 року та вересень 2025 року, як останні два відпрацьовані місяці (а.с. 98).

Згідно з Довідкою про доходи ОСОБА_1 , сума заробітної плати за серпень 2025 року та вересень 2025 року склала 18186,76 грн, кількість робочих днів згідно графіка роботи за серпень 2025 року та вересень 2025 року склала 43 дні (21 день та 22 дні відповідно), а кількість фактично відпрацьованих позивачем робочих днів за серпень 2025 року та вересень 2025 року склала 18 днів (3 дні та 15 днів відповідно).

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 1010,38 грн (18186,76/18 = 1010, 38).

Враховуючи вимоги п.8 Порядку №100, сума вихідної допомоги, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 у зв`язку зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», склала 43446,34 грн (1010, 38*43 = 43446,34).

Отже, розрахунок вихідної допомоги ОСОБА_1 у розмірі 43446,34 грн. є правильним та таким, що відповідає вимогам ч.4 ст. 87 Закону України «Про державну службу» та Порядку №100, а доводи позивача щодо сплати вихідної допомоги у розмірі 86480,00 грн є необґрунтованими.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області середнього заробітку в сумі 39 309,00 грн за час затримки виплати, як звільненому працівникові, належних сум з 09.10.2025 по день фактичного розрахунку 28.10.2025.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно ч. 1 статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки; вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум; відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Відповідно до довідки ГУ ДПС у Миколаївській області від 10.10.2025 №134/14-29-10 02-05 виданій ОСОБА_1 , сума розрахунку при звільненні станом на 09.10.2025 склала 47018 грн 62 коп, нарахованої згідно з розрахунковою відомістю за жовтень 2025 року, а саме: посадовий оклад за 1 день 713 грн 04 коп; надбавка за ранг за 1 день 26 грн 09 коп.; надбавка за вислугу років за 1 день 213 грн 91 коп.; індексація заробітної плати- 5 грн 79 коп.; компенсація за невикористану основну щорічну відпустку в кількості 7 календарних днів 2613 грн 45 коп.; вихідна допомога 43446 грн 34 коп.

Утримано згідно з розрахунковою відомістю за жовтень 2025 року 10850 грн 00 коп, сума до перерахування на картковий рахунок становить 36168 грн 62 коп.

Відповідно до платіжної інструкції від 10.10.2025 № 3096 суму розрахунку при звільненні у розмірі 36168,62 грн було проведено органами Казначейства та сплачено ОСОБА_1 10.10.2025. (а.с. 101).

Тобто, станом на 10.10.2025 всі суми, які належали до виплати ОСОБА_1 при звільненні з 09.10.2025 були виплачені.

Щодо невиплати станом на 09.10.2025 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.12.2024 до 23.07.2025 року у розмірі 298 748,40 грн (двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті, суд зазначає наступне.

ГУ ДПС у Миколаївській області є органом державної влади, який фінансується виключно з видатків Державного бюджету. Відповідно ГУ ДПС у Миколаївській області обслуговується (відкриті рахунки) в органах Казначейства, а саме Головному управлінні ДКСУ у Миколаївській області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2025 у справі №400/286/25, серед іншого, стягнено з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2024 до 23.07.2025 року у розмірі 298 748,40 грн (двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень сорок копійок), з утриманням податків та інших обов`язкових платежів при виплаті.

На виконання вищезазначеної постанови, ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято наказ від 27.08.2025 № 193-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 ».

Відповідно до листа ГУ ДКСУ у Миколаївській області від 28.08.2025 №07.1-06/2 06/6408, ГУ ДПС у Миколаївській області повідомлено про надходження до ГУ ДКСУ у Миколаївській області заяви ОСОБА_1 від 25.08.2025 №б/н щодо прийняття до виконання виконавчого листа, виданого Миколаївським окружним адміністративним судом, виданого 24.07.2025 по справі №400/286/25 про стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу 24.12.2024 по 23.07.2025 в розмірі 298 748,40 грн.

Також вищезазначеним листом зобов`язано ГУ ДПС у Миколаївській області, у строк, який не може перевищувати 5 робочих днів, повідомити ГУ ДКСУ у Миколаївській області про КПКВК, КЕВК та рахунки, з яких буде проведено безспірне списання коштів.

На виконання вищенаведеного листа Казначейства, ГУ ДПС у Миколаївській області листом від 01.09.2025 №8292/5/14-29-10-06 надано ГУ ДКСУ у Миколаївській області інформацію щодо номерів рахунків, КПКВК, КЕВК, з яких відбудеться списання ГУ ДКСУ у Миколаївській області коштів з рахунків ГУ ДПС у Миколаїській області на користь ОСОБА_1 .

Стягнення ГУ ДКСУ у Миколаївській області з рахунків ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 24.12.2024 по 23.07.2025 в розмірі 196 418,99 грн (з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів) відбулось 21.10.2025 шляхом безспірного списання органами Казначейства коштів з рахунку ГУ ДПС у Миколаївській UA0161744 за КПКВК 3507090 «Виконання судових рішень на користь фізичних та юридичних осіб», що підтверджується платіжними інструкціями від 21.10.2025 №№ 156, 157, 158.

Кінцеве списання з рахунку ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробіток за час вимушеного прогулу 24.12.2024 по 23.07.2025 залишку суми у розмірі 102329,41 грн з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів відбулось 28.10.2025, що підтверджується платіжними інструкціями за 28.10.2025 № № 159, 160, 161.

Таким чином, ГУ ДПС у Миколаївській області не уповноважено контролювати та впливати на дії ГУ ДКСУ у Миколаївській області щодо проведення безспірного списання коштів з рахунків державного органу, оскільки порядок та строки виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів регламентується, зокрема, Законом №4901-VI та Порядком №845.

Враховуючи вищенаведене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ГУ ДПС у Миколаївській області середнього заробітку в сумі 39309 грн. за час затримки виплати, як звільненому працівникові, належних сум з 09.10.2025 по день фактичного розрахунку 28.10.2025, є безпідставною та такою що не підлягає задоволенню.

При цьому, позивач просить стягнути моральну шкоду у сумі 120000 грн. Однак на переконання суду, розмір заявленої позивачем моральної шкоди не відповідає принципам співмірності понесених страждань, а отже розмірі моральної шкоди необхідно зменшити до суми, що відповідатиме вимогам співмірності та розумності.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Отже, враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог розумності і справедливості, з огляду на глибину моральних страждань, неодноразові звернення позивача до суду щодо її поновлення на роботі, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди у розмірі 5000 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, ідентифікаційний код 44104027) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 09.10.2025 №249-о Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 .

3. Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУ ДПС у Миколаївській області.

4. Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, ідентифікаційний код 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 10.10.2024 по дату ухвалення судового рішення.

5. Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, ідентифікаційний код 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частинах:

поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на посаді головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за результатами планових та камеральних перевірок управління правового забезпечення ГУ ДПС у Миколаївській області;

стягнення з Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, ідентифікаційний код 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

7. В іншій частині позову відмовити.

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, ідентифікаційний код 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 969,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 27.03.2026.

Суддя В. С. Брагар