Справа № 400/2094/26
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 р. № 400/2094/26
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Мялик В.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаУправління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації, вул. Полтавська, 13,м. Баштанка,Баштанський р-н, Миколаївська обл.,56101,

провизнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації з вимогами: визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації про відмову в наданні заявнику статусу особи з інвалідністю внаслідок війни; зобов`язати Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації встановити заявнику статус особи з інвалідністю внаслідок війни без повторного розгляду його заяви; оформити відповідне посвідчення, враховуючи, що заявник відповідає вимогам частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що є учасником бойових дій, проходив військову службу за мобілізацію в Збройних Силах України під час повномасштабного вторгнення Російської Федерації, що підтверджується посвідченням УБД від 20.10.2024. Під час проходження військової служби позивач отримав захворювання, що мало наслідком встановлення йому інвалідності. Відповідно до постанови ВЛК зазначене захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Позивач звернувся до відповідача з заявою про встановлення йому статусу інваліда війни, на підставі ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Але, відповідач неправомірно відмовив у наданні позивачу зазначеного статусу.

Відповідач надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що оскільки позивач є учасником бойових дій, якій проходив військову службу за мобілізацією з 2022 року, він підпадає під дію п.11 ч.2 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Для отримання статусу особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни за п.11 ч.2 ст.7 Закону, необхідно встановлення причинного зв`язку захворювання з безпосередньою участю позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Зазначений причинний зв`язок встановлюється постановою ВЛК та міститься також рішеннях експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування. У позивача причинний зв`язок отримання інвалідності не пов`язаний з захистом Батьківщини, а тому не дає можливості надати йому статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.11 ч.2 ст.7 Закону.

Позивач надав заперечення на відзив, в яких вказав, що відповідач безпідставно намагається застосувати до позивача п.11 ч.2 ст.7 Закону, тоді як позивач вважає, що має право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі п.1 ч.2 ст.7 Закону.

В судовому засіданні 24.03.2026 позивач та представник відповідача підтримали власні позиції викладені у процесуальних заявах по суті справи. Представник позивача наполягав на тому, що до позивача повинно бути застосована норма передбачена п.1 ч.2 ст.7 Закону, відповідно до якої він відноситься до осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 1992 р.н., проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з серпня 2023 року по січень 2025 року.

20.10.2024 ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій на підставі п.19 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

11.01.2025 рішенням ВЛК, ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби, а захворювання, так, пов`язано з проходженням військової служби.

02.06.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності строком на 1 рік, причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане з проходження військової служби.

В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації з заявою про надання йому статусу особи з інвалідністю в наслідок війни.

12.11.2025 Управління соціального захисту відмовило у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки у медичних документах ОСОБА_1 не встановлений причинний зв`язок захворювання захистом Батьківщини.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Відповідно до п.11 ч.2 ст.7 Закону, військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Вирішуючи питання якій саме пункт (п.1 чи п.11) частини другої статті 7 Закону, необхідно застосувати до позивача, суд в першу чергу звертає на підставі набуття позивачем статусу учасника бойових дії. Відповідно до долученого до матеріалів адміністративної справи копії посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 набув статус учасника бойових дій 20.10.2024 на підставі п.19 ст.6 Закону, тобто, як військовослужбовець Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Оскільки, позивач є учасником бойових дій за цієї підставою, то відповідно і статус особи з інвалідністю внаслідок війни він повинен набувати в порядку передбаченому саме для цієї категорії учасників бойових дій.

Щодо підстав набуття статусу особи з інвалідністю в наслідок війни за п.1 ч.2 ст.7 Закону, то вона кореспондується зі статусом учасників бойових дій, які набувають з підстав передбачених п.п.1-12, 17, 18 ст.6 Закону. Тобто, стосується перш за все осіб які приймали участь у бойових діях під час громадянської та другої світової війнах.

Навіть якщо погодитися з аргументами представника позивача про те, що п.1 ч.2 ст.7 Закону, передбачає загальну підставу набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, без пов`язаності з підставами набуття статусу учасника бойових дій, суд звертає увагу, що навіть у цьому разі необхідно мати узгодженість щодо причинного зв`язку отримання інвалідності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.7 Закону, інвалідність особи повинна настати внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди. По-перше, це саме «виконання обов`язків військової служби», по-друге, це виконання обов`язків, «пов`язаних з перебування на фронті». Натомість відповідно до причинного зв`язку інвалідності позивача, вона встановлена не в наслідок «виконання обов`язків військової служби», а в наслідок «проходження військової служби». Причинний зв`язок «виконання обов`язків військової служби» та «проходження військової служби» відповідно до ст.21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України є зовсім різним причинними зв`язками, які встановлюються за різними підставами та відповідно мають різні правові наслідки. Немає жодних причин для їх ототожнення у цьому випадку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що до позивача неможливо застосувати п.1 ч.2 ст7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо можливості надання позивачу статусу особи з інвалідністю в наслідок війни, на підставі п.11 ч.2 ст.7 Закону.

Відповідно до цього пункту, умовами надання статусу є: 1) участь особи, у статусі військовослужбовця у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації; 2) встановлення особі інвалідності; 3) причинний зв`язок між захворюванням на підставі якого встановлено особі інвалідність, та його безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (формулювання передбачене п. «д» ст.21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України «Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини»).

У випадку ОСОБА_2 є лише перши дві умови. Натомість третя умова наявність необхідного причинного зв`язку між захворювання та захистом Батьківщини, у позивача відсутня. За таких обставин, відповідач цілком правомірне відмовив у наданні статусу особи з інвалідністю в наслідок війни.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації (вул. Полтавська, 13,м. Баштанка,Баштанський р-н, Миколаївська обл.,566) відмовити повністю.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 27.03.2026