Справа № 607/25092/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 607/25092/25 пров. № А/857/11414/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Кузьмича С.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львів апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року, головуючий суддя Воробель Н.П., ухвалене у м. Тернопіль, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, старшого лейтенанта поліції Василишин Л.В. про накладення адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6135849, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм як матеріального, так і процесуального права. Поліцейська, яка винесла оскаржувану постанову, не пред`явила належних та допустимих доказів вчинення ним інкримінованого правопорушення. На місці зупинки його було поверхнево ознайомлено з відеозаписом, на якому, за словами працівників поліції, зафіксовано те, як нібито його автомобіль здійснює рух. Проте на такому відеозаписі неможливо ідентифікувати автомобіль, адже через низьку якісь відео номерного знаку транспортного засобу не видно. Ще на місці зупинки він заявив, що це не його автомобіль. Крім того, пояснив поліцейським, що порушення не вчиняв, а задовго до того, як вони під`їхали на службовому автомобілі, він стояв на узбіччі дороги та не здійснював рух транспортним засобом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.11.2025 року інспектором відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, старшим лейтенантом поліції Василишин Л.В. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6135849, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зі змісту оскарженої постанови видно, що 12.11.2025 року о 11:35 год. в с-щі Дружба, вул. Зелена, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив п. 34 ПДР.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що порушення позивачем п. 34 ПДР, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП, підтверджується належними та допустимими доказами. У позовній заяві позивач заперечив факт вчинення правопорушення, однак відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах надав докази правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова винесена відповідно до вимог закону, є правомірною, а підстави для її скасування відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх правильними, та такими, що відповідають нормам матеріального і процесуального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі - КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено пунктом 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно із пунктом 1 розділу 34 ПДР передбачено, що лінії горизонтальної розмітки мають білий колір. Горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15.

Лінію 1.1 перетинати забороняється. Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше ніж 30 км/год.

В матеріалах справи наявні відеозаписи з місця події, відповідно до яких на 00:02:10 зафіксовано транспортний засіб, який здійснює обгін, а на 00:02:12 завершив обгін транспортних засобів, ставши першим у потоці. При цьому видно, що швидкість інших транспортних засобів була меншою, унаслідок чого зазначений транспортний засіб рухався з більшою швидкістю та значно відірвався від інших учасників дорожнього руху. На 00:02:17 службовий автомобіль, під`їжджаючи до місця здійснення обгону, фіксує чітку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1. На 00:02:19 встановлено, що транспортним засобом, який здійснював обгін, є автомобіль марки «Volkswagen Touareg». Після цього інші транспортні засоби, які рухалися позаду автомобіля «Volkswagen Touareg», надали перевагу в русі службовому автомобілю, який здійснив розворот. На 00:02:29 зафіксовано зупинений транспортний засіб «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 . Одразу після зупинки зазначеного транспортного засобу працівник поліції підійшла до водійського місця.

Також зафіксовано, що за кермом автомобіля «Volkswagen Touareg» перебував водій ОСОБА_1 . Озвучено причину зупинки транспортного засобу порушення ПДР, а саме здійснення обгону з перетином суцільної лінії дорожньої розмітки 1.1. Позивач заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами відеофіксації, яке було задоволено працівниками поліції. Після ознайомлення з відеозаписами ОСОБА_1 повідомив, що сумнівається у тому, що на відео зафіксовано саме його транспортний засіб, посилаючись на відсутність зображення номерного знаку, та відмовився визнавати, що на відео зображено його автомобіль. Надалі на відеозаписі зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, під час якого водієві роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, після чого йому було вручено другий примірник постанови.

Так, на відеозаписі з автомобільного відеореєстратора чітко зафіксовано факт здійснення обгону, а під час подальшого перегляду відео видно суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, а також марку і модель транспортного засобу «Volkswagen Touareg». На відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано зупинений автомобіль «Volkswagen Touareg» з д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 . У сукупності зазначене спростовує доводи позивача щодо відсутності ідентифікації транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що наведені позивачем доводи зводяться з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

З урахуванням наведеного, позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено факту відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскаржена постанова по справі про адміністративне правопорушення є правомірною, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року у справі №607/25092/25 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець

Повний текст постанови складено 26.03.2026 року.