Справа № 320/39078/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

26 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Файдюка В.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Крім того, апелянтом заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд вважає, що вона не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 295 КАС України, а саме - пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Крім того, приписи п. 1 ч. 2 ст. 295 КАС України визначають, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції ухвалено 20.01.2026 та доставлено до електронного кабінету позивача 21.01.2026 о 04:22, тобто у розумінні ч. 6 ст. 251 КАС України 21.01.2026. Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції було 20.02.2026. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 23.03.2026, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

В обґрунтування причин поважності пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення позивач зазначає, що у період з 20.02.2026 по 20.03.2026 перебувала на лікуванні у реабілітаційному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Медичний центр міста Києва» у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та необхідністю планового реабілітаційного лікування після проведення оперативних втручань, а тому у цей період не мала можливості підготувати апеляційну скаргу через виражений больовий синдром, з 21.01.2026 по 20.02.2026 підготувати апеляційну скаргу було неможливо через постійні відключення електроенергії, а відтак апеляційна скарга подається у перший робочий день після завершення лікування.

Разом з тим, на переконання суду, відповідні доводи не можуть свідчити про поважність причин пропуску процесуального строку для подання апеляційної скарги з огляду на таке.

Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Позивач зазначає, що у період з 21.01.2026 по 19.02.2026 не мала можливості подати апеляційну скаргу через відключення електроенергії (до 14,5 годин на добу) в умовах короткого світлового дня.

Разом з тим, попри загальновідомі обставини нанесення російською федерацією ракетно-дронових ударів по енергетичним об`єктам України у 2026 році, ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що за місцем її проживання тривалість відключення електроенергії була такою, яка б унеможливлювала протягом 29 днів з 21.01.2026 по 19.02.2026 забезпечити підготовку і подання апеляційної скарги.

Наведене свідчить про наявність у скаржника об`єктивної можливості реалізувати свої процесуальні права щодо апеляційного оскарження рішення суду у строк до 19.02.2026.

Щодо перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні з 20.02.2026 по 20.03.2026, що підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого №13484, суд зазначає, що позивачем не доведено, що весь період перебування на такому лікуванні (у тому числі у вихідні дні), остання не мала можливості забезпечити подання апеляційної скарги у межах встановленого КАС України строку.

До того ж у виписці в анамнезі хвороби зафіксовано, що більшість часу на роботі пацієнт проводить в положенні «сидячи» та погіршення стану здоров`я відчуває протягом останнього місяця. Викладене, на переконання суду, свідчить, що у період як до 19.02.2026, так і 20.02.2026 ОСОБА_1 мала можливість (у тому числі за станом здоров`я) забезпечити підготовку апеляційної скарги. Тим більше, як свідчать матеріали апеляційної скарги, позивач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», що не потребувало від неї додаткових зусиль з необхідності подання апеляційної скарги засобами поштового зв`язку чи безпосередньо до канцелярії суду апеляційної інстанції.

У свою чергу суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у постановах від 22.11.2019 у справі №120/4137/18-а та від 31.01.2020 у справі № 686/2558/19 Верховний Суд підкреслив, що перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.

До схожих висновків за подібних обставин прийшов Верховний Суд й у постанові від 29.07.2025 у справі №160/10455/24.

У площині наведеного суд зазначає, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.07.1989 у справі «Компанія «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії).

Варто зазначити, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади чи місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду та строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №804/95/17, а також у постановах від 11.03.2021 у справі № 280/1686/19 та від 27.01.2026 у справі № 420/21311/25.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Наведений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а.

Обмеження строку на апеляційне оскарження не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, або фінансовим обмеженням (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії», справа «Креуз проти Польщі»).

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження апелянта про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Інших причин поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 не зазначено.

Згідно з ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи, що апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а викладені у клопотанні про його поновлення причини поважними визнані не були, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання ОСОБА_1 строку для усунення визначених у вказаній ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших причин для його поновлення.

Керуючись ст. ст. 169, 248, 295, 298, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про визнання протиправним та скасування наказу в частині - залишити без руху.

Вказати, що апелянт протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших причин для його поновлення, які вважає поважними.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Файдюк