Справа № 520/831/26
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2026-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2026 р.Справа № 520/831/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 по справі № 520/831/26

за позовом ОСОБА_2

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 закрито провадження у справі №520/831/26.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 та передати адміністративну справу №520/832/26 до суду першої інстанції для продовження розгляду; допустити процесуальне правонаступництво та замінити позивача її правонаступником ОСОБА_1 на підставі ст.52 КАС України, або встановити необхідність застосування п.1 ч.1 ст.236 КАС України (зупинення провадження до встановлення правонаступника)

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що є спадкоємцем, що проживав разом із позивачем на момент його смерті та є заінтересованою особою в цій справі. Вказує, що правонаступництво охоплює право померлого батька заявниці, ОСОБА_2 , одержати належну йому заробітну плату, яка не була виплачена йому військовою частиною. Предметом правонаступництва є перехід права на одержання належної винагороди (заробітної плати) ОСОБА_2 , за роботу яку він виконував (захист Батьківщини), до його спадкоємців, оскільки належну заробітну плату він не встиг одержати у зв`язку зі своєю смертю. Стверджує, що у випадку, якщо належна заробітна плата не була виплачена особі, така виплата успадковується спадкоємцями. Звертає увагу, що наведена позиція за якою, грошова винагорода військовослужбовця є такою, що може виплачуватися його спадкоємцям випливає з Порядку виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток військовослужбовці та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2024 №37, Згідно з п.2 Порядку №37 , в разі смерті військовослужбовця грошова компенсація за всі невикористані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину, входить до складу спадщини.

Відповідач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив про: визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 індексації невиплаченого грошового забезпечення за період з 12.04.2022 по 13.05.2023 в сумі 119 840,00 грн; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно за період з 12.04.2022 року по 30.06.2025 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за участь у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони в сумі 100000,00 грн за 28 днів лютого 2025 року, та 100000,00 грн за 31 день березня 2025 року; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію витрат на лікування в сумі 50000,00 грн; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію невиплаченого грошового забезпечення за період з 12.04.2022 по 13.05.2023 в сумі 119840,00 грн.; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 12.04.2022 року по 30.06.2025 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки; зобов`язання війе за життя.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 позов залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків в оформленні позову - 10 днів від дати отримання цієї ухвали. Встановлено спосіб усунення недоліків - подання до суду юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду разом із доказами пропуску строку на звернення до суду з поважних причин відносно вимоги про грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 12.04.2022 року по 30.06.2025 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

08.01.2026 від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 викладені в заяві від 07.01.2026 доводи визнано недостатніми підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду. Заяву про поновлення строку звернення до суду від 07.01.2026 - залишено без задоволення. Вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 у справі №520/33840/25 - визнано невиконаними.

Позов в частині вимог про грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно за період з 12.04.2022 року по 30.06.2025 року, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року - повернуто.

Прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в частині вимог про: визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 індексації невиплаченого грошового забезпечення за період з 12.04.2022 по 13.05.2023 в сумі 119 840,00 грн; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди за участь у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони в сумі 100000,00 грн за 28 днів лютого 2025 року, та 100000,00 грн за 31 день березня 2025 року; визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію витрат на лікування в сумі 50000,00 грн; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 індексацію невиплаченого грошового забезпечення за період з 12.04.2022 по 13.05.2023 в сумі 119840,00 грн.; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 додаткові винагороди за участь у бойових діях та заходах з національної безпеки і оборони в сумі 100000,00 грн за 28 днів лютого 2025 року, та 100000,00 грн за 31 день березня 2025 року; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію витрат на лікування в сумі 50000,00 грн.

Роз`єднано в окремі провадження об`єднані у позові вимоги.

У межах справи №520/831/265 залишено вимоги визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки.

Відповідач 27.01.2026р. подав до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку із смертю заявника (20.01.2026р.) та відсутністю підстав для правонаступництва позивача спадкоємцями у спорі відносно ненарахованої додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 від 28.02.2022р.

За матеріалами справи №520/33840/25 судом з`ясовано, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 20.01.2026р. настала подія смерті заявника.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що сума компенсації за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки, яка не була нарахована заявнику, не може вважатися недоодержаною сумою грошового забезпечення та не входить до складу спадщини, оскільки така в силу положень статті 1219 ЦК України нерозривно пов`язана з особою спадкодавця та не може бути передана іншим особам, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що процесуальне правонаступництво необхідно розуміти як заміну або вибуття в адміністративній справі сторони чи третьої особи в разі переходу правового статусу від однієї особи до іншої (правонаступника).

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1227 Цивільного кодексу України, суми пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Особисті немайнові права, а також права, зокрема на пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом, не входять до складу спадщини, оскільки є правами та обов`язками, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 1219 Цивільного кодексу України).

Тобто, виходячи з аналізу вище зазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю (тобто ті суми коштів, котрі були нараховані спадкодавцю або право на отримання яких було визнано за спадкодавцем за рішенням суду,, що набрало законної сили).

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 484/3648/16-а, від 14.11.2024 у справі № 560/3390/23.

Однак, у межах спірних правовідносин доказів нарахування суб"єктом владних повноважень заявнику компенсації за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки матеріали справи не містять.

Фактично право на ці кошти померлий не набув, що виключає наявність конкретної суми, яка підлягає виплаті.

Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 р. № 19-рп/2011, зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Реалізацію права особи на судовий захист може бути здійснено також шляхом апеляційного оскарження актів судів першої інстанції, оскільки їх перегляд у такому порядку гарантує відновлення порушених прав людини і громадянина. Право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду будь-якої інстанції відповідно до закону (рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2010 року № 18-рп/2010).

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Brulla Gomez de la Torre v. Spain від 19 грудня 1997 року, пункт 33).

Право на звернення до суду (в контексті права на судовий захист ) охоплює широке поле різноманітних категорій, стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У Кодексі адміністративного судочинства України конституційне право на звернення до суду конкретизоване в частині 1 статті 5, згідно з якою кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Обов`язковою умовою надання правового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Право на захист має особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.

Особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, набуває процесуального статусу позивача у справі (пункт 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Одним із процесуальних засобів, встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України , які забезпечують право на звернення до адміністративного суду (право на судовий захист у сфері публічно-правових відносин), є право на апеляційне оскарження судових рішень суду першої інстанції. Право на апеляційне оскарження, на відміну від права на звернення до суду (права на судовий захист), - процесуальне право, характерними ознаками якого є те, що його елементи (суб`єкт, зміст) визначаються процесуально-правовою нормою.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо учасників справи, то їх коло визначено частинами 1 та 2 статті 42 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від інших учасників адміністративного процесу, учасники справи здійснюють свої процесуальні права та виконують обов`язки в адміністративному процесі для того, щоб досягнути певного правового результату, в якому вони зацікавлені. Така зацікавленість обумовлена їх поведінкою як суб`єкта в матеріально-правових відносинах, щодо прав і обов`язків в яких виник спір, вирішення якого з ініціативи одного з цих суб`єктів перенесено в площину процесуального регулювання.

Права учасників справи визначені у ч. 3 ст. 44 Кодексу адміністративного судочинства України, в тому числі, право оскаржувати судове рішення у визначених законом випадках.

У частині 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України розширено коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, яке оскаржується незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 293 Кодексу адміністративного судочинства України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Спірним у цій справі є питання щодо підстав вважати ОСОБА_1 , яка не брала участь у справі, такою, відносно якої судом першої інстанції вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Охоронюваний законом інтерес (відповідно до того, як це поняття розкрито в рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004) - зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 провадження у справі № 520/831/26 закрито, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвала суду першої інстанції стосується певного кола осіб, а саме ОСОБА_2 та Військової частини НОМЕР_1 . Предметом спору в справі № 520/831/26 є визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки .

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції зазначає, що спірні правовідносини у справі стосуються ненарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації за додаткові щорічні відпустки за 2023-2025 роки, а тому ці відносини є особистими і відносно них правонаступництво недопустиме.

Таким чином, оскільки відносини у спірних правовідносинах правонаступництво не допускається, в ухвалі суду першої інстанції не зроблено прямий висновок про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , то апелянт, яка не була учасником у справі № 520/831/26, в якій не допускається правонаступництва, не є суб`єктом оскарження в розумінні ч. 1 ст. 293 Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 1 ч.1 ст.236 КАС України визначено, що суд зупиняє провадження у справі в разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи, ліквідації суб`єкта владних повноважень, іншого органу, а також злиття, приєднання, поділу, перетворення юридичної особи, які були стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, - до встановлення правонаступника.

Оскільки смерть позивача настала під час розгляду справи, а спірні правовідносини не допускають правонаступництва, підстави для зупинення провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.236 КАС України відсутні.

Пунктом 3 частини 1 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає необхідним закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. у справі № 520/831/26..

Керуючись ст.ст. 5, 13, 42, 44, 243, 271, 283, 293, 305, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 р. в справі № 520/831/26 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Головуючий суддя Катунов В.В.
Судді Подобайло З.Г. Ральченко І.М.