Справа № 140/14872/24
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 березня 2026 року

м. Київ

справа № 140/14872/24

адміністративне провадження № К/990/11230/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шишова О. О., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року, додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 140/14872/24 за позовом Державного виробничо-торгового підприємства «Волиньфармпостач» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішення,

установив:

Державне виробничо-торгове підприємство «Волиньфармпостач» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати:

1) податкові повідомлення-рішення від 23 серпня 2024 року:

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 104 610 812,50 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням - 83 688 650,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 20 922 162,50 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 1 111 920,00 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням - 889 536,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 222 384,00 грн;

- № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - частина чистого прибутку комунальних (унітарних) підприємств, що вилучається до відповідного бюджету, на загальну суму 87 072 940,00 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням - 69 658 352,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 17 414 588,00 грн;

- № - за платежем ПДВ штраф у сумі 1 020,00 грн;

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 9 636 381,00 грн;

2) вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 26 серпня 2024 року № Ю-О 236582408 на суму 125 624,84 грн;

3) рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26 серпня 2024 року № на суму 27 957,60 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року позов задоволено.

20 червня 2025 року до суду надійшли заяви представників позивача про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу в розмірі 60 000 грн та 45 000 грн відповідно.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року заяви представників позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. У задоволенні решти заяв відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задоволено частково. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року змінено в мотивувальній частині, виклавши його в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишено без змін.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року залишено без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

Не погоджуючись із оскаржуваними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) установлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу для відкриття касаційного провадження та зазначає, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2020 року у справі № 820/4149/15, від 02 липня 2020 року у справі № 816/945/16, від 28 жовтня 2022 року у справі № 160/9227/19.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права; безпосередній висновок судів попередніх інстанцій, який такому суперечить; обґрунтування подібності правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подана касаційна скарга фактично містить лише виклад обставин справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до того, що, на переконання скаржника, суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази.

Крім того, звертаючись з касаційною скаргою скаржник посилається на те, що попередніх інстанцій не надали повну оцінку усім доказам та обставинам справи. Ураховуючи те, що касаційна скарга містить посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, доводи щодо неповної оцінки доказів не можуть бути самостійною підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, Суд зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною складовою рішення, яким вирішено спір по суті.

У зв`язку з цим, під час вирішення питання щодо допустимості касаційного оскарження додаткового рішення підлягають застосуванню ті самі критерії, що і до рішення суду, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Перевіркою змісту касаційної скарги, поданої у цій справі, встановлено, що вона не містить жодної з підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження додаткового рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року, у частині стягнення на користь Державного виробничо-торгового підприємства «Волиньфармпостач» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Натомість доводи касаційної скарги у цій частині зводяться виключно до незгоди скаржника з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою встановлених у справі обставин у сукупності з дослідженими доказами, а також до формального зазначення положень процесуального закону, що регулюють підстави та порядок стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Такі доводи не можуть бути визнані Верховним Судом належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, визначених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інші доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування судами обставин, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Ураховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 359 КАС України, -

постановив:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року, додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 140/14872/24 - повернути скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Шишов