Справа № 155/319/26
Суддя: Санакоєв Д. Т.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №155/319/26
Провадження №2-а/155/1/26
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2026 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі Головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М., розглянувши адміністративну справу за позовом адвоката Колодійчук Наталії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюк Олексій Миколайович про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 через свого представника 03 березня 2024 року звернувся в суду з позовом до Головного управління національної поліції у Рівненській області про скасування постанови серії ЕНА №6645924 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 11 лютого 2026 року. Оскаржувану постанову сторона позивача вважає незаконною, а в його діях відсутні ознаки та склад інкримінованого адміністративного правопорушення у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 11 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 поліцейським ВП поліції №3 (м. Острог) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержантом поліції Хохлюком О.М. було винесено постанову ЕНА №6645924, за ч.1 та ст.121-3 КУпАП (керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 гривень. Позивач вказує, що перед рейсом він ретельно перевірив справність свого автомобіля, чим виконав·п.2.3. а) ПДР України. Стверджує, що перед виїздом із м. Луцьк лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Оглянувши транспортний засіб перед виїздом та належним функціонуванням ОСОБА_1 здійснював керування транспортним засобом. Позивач також вказує, що після зупинки автомобіля працівниками поліції та виявлення вказаної несправності, він повідомив поліцейським, що перед виїздом в рейс номерний знак у нього підсвічувався та виявив готовність негайно виправити цю несправність, також повідомив поліцейським про те, що не помітив несправності лампи підсвітки номерного знаку. Звертає увагу на той факт, що водій не в змозі контролювати справність габаритних вогнів під час руху. Перебуваючи за кермом автомобіля не в змозі бачити, що ззаду припинив «світити» габаритний вогонь. Також водій не може зупинятись через кожен кілометр і перевіряти справність всіх світлових приладів. Задній номерний знак був освітлений, однак якщо несправність габаритних вогнів чи підсвітки номерного знака виникає в дорозі, то водій повинен вжити заходів для їх усунення на місці, а якщо це зробити неможливо то необхідно рухатись найкоротшим шляхом до місця стоянки або ремонту (п. 31.5 ПДР). Вийшовши з машини ОСОБА_1 дійсно побачив несправність підсвітки номерного знаку та почав одразу вживати заходів для їх усунення, однак інспектором поліції не було це враховано. Окрім того, позивач наголошує, що вказане порушення не спричинило до настання будь-яких негативних наслідків для безпеки дорожнього руху, не призвело до порушення прав інших його учасників, а отже є малозначним, що також виключає можливість притягнення його до адміністративної відповідальності.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6645924 від 11.02.2026 року, про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат у справі щодо стягнення з відповідача 5000 грн які були понесені позивачем.

Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи.

Відповідач будь яких клопотань, заяв чи відзиву на позовну заяву до суду не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюк О.М. 20 березня 2026 року подав пояснення на позовну заяву в якій вказав, що 11.02.2026 року близько 06 год. 32 хв під час здійснення патрулювання було виявлено транспортний засіб «IVECO 35С11V» реєстраційний номер НОМЕР_1 у якого номерний знак був не освітлений. Проводилася відео фіксація на нагрудний відео реєстратор №10. Після зупинки даного транспортного засобу водій ОСОБА_1 повідомив, що перед виїздом усі лампочки світилися та зазначив, що зараз проведе заміну, поліцейський надав таку можливість останньому. Однак усунути несправність водію не вдалося після чого відбувався розгляд справи за ч.1 ст.121-3 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 гривень. Після закінчення розгляду справи та фактичного завершення винесення постанови про накладення адміністративного стягнення о 06:49:24 ОСОБА_1 виявлену технічну несправність усунув, повідомивши поліцейського о 06:50:22. Вказує, що Мазін М.Б. факт свого правопорушення не заперечував, та повідомив для працівників поліції, що перед виїздом номерний знак освічувався. До пояснень долучив оптичний диск із відеозаписом із нагрудної камери працівник поліції. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 09.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін по справі. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Витребувано з Головного управління Національної поліції у Рівненській області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Ухвалою від 18.03.2026 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюка Олексія Миколайовича. Запропонувати третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, подати до суду пояснення до позову.

Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 11 лютого 2026 року поліцейським ВП поліції №3 (м. Острог) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області сержантом поліції Хохлюком Олексієм Миколайовичем винесено постанову ЕНА №6645924, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 грн.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови 11 лютого 2026 року в м. Острог вул. Східна водій керував транспортним засобом з номерним знаком, що не освітлений у темну пору доби, чим останній порушив п.2.9а ПДР України - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком перевернутим чи неосвітленим (а.с. 8).

Застосоване законодавство та висновки суду

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст.280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 №23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п.2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;

Згідно з ч.1 ст.121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом з номерним знаком, який неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною першою статті 121-3 КУпАП.

У п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

За приписами статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.77 КАС України).

При цьому регламентований частиною другою статті 77 КАС України покладений на відповідача обов`язок доказування не є абсолютним і, згідно з приписами частини першої вказаної норми, позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Згідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р.; п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р.; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013р.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція №1395), поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до розділу III п. 9 Інструкції №1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до розділу IV Інструкції №1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Відповідач жодних пояснень по суті справи суду не надавав, правом на відзив не скористався, будь яких клопотань від нього не надходило.

Третьою особою долучені до матеріалів справи докази зокрема оптичний диск із відеозаписом однак останній викликають сумнівів у своїй належності та не дає можливість встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, в силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 р. по справі №520/2261/19 визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що досліджений оптичний диск з відеозаписом події від 11.02.2026 року, здійсненим за допомогою службової нагрудної відеокамери у розумінні ст.251 КУпАП не є належним та допустимим доказом, який підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП оскільки не дає можливості суду перевірити правомірність винесення оскаржуваної постанови.

Із дослідженого відеозапису із нагрудної камери працівника поліції вбачається, що із водієм ведеться розмова, однак через надмірний шум зрідка можна почути окремі фрази, які не дають можливості повноцінно скласти картину діалогу.

Так зокрема, судом встановлено, що працівниками поліції було повідомлено ОСОБА_1 про несправність освітлення номерного знаку на що той відповів, що перед початком руху (за годину до цього) ним було перевірено транспортний засіб та все було справним.

На відео водій починає усувати несправність однак через невеликий проміжок часу поліцейський роз`яснює права, однак не можливо встановити чи були зрозумілі ці права водію, зокрема на право правову допомогу, чи надано можливість зв`язатись із адвокатом та чи були у нього додаткові пояснення, заяви чи клопотання.

За змістом постанови Касаційного адміністративного суд Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а ненадання водію можливості скористатися правовою допомогою адвоката є порушенням права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також, не можливо встановити чи оголошувалась оскаржувана постанова водієві.

Разом з тим, слід зазначити, що в діях ОСОБА_1 відсутня наявна форма вини у виді умислу як прямого чи непрямого, так і у виді необережності оскільки водієм перед початком руху було вжито заходів щодо інспектування транспортного засобу на несправності.

Тобто своїми активними діями водій тим самим виключив таку форму вини як необережність, зокрема протиправну недбалість.

Згідно із ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів в справі про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Виходячи з положень ст.8, ст.62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а).

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п.44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

На думку суду, при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення положення ст.251, 252, 256, 280, 283 КУпАП не були дотримані та не були враховані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідачем не надано доказів на підтвердження законності та правомірності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні належні докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП, вина позивача у порушенні п.2.1 «а» Правил дорожнього руху не доведена поза розумним сумнівом.

Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП не може бути доказом вчинення особою порушення Правил дорожнього руху, оскільки вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №357/10134/17.

За таких обставин, оскаржувана постанова без підтвердження її правомірності належними та допустимими доказами не дає суду підстав для здійснення однозначного висновку про те, що позивач вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху, оскільки в матеріалах справи відсутні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про їх вчинення.

Отже, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи, що виключає її законність.

Таким чином, встановлені у справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП, а оскаржувана постанова є такою, що винесена з порушенням норм процесуального права та не відповідає закону, оскільки судом не встановлено з яких саме міркувань виходив поліцейський, яким чином давав оцінку, кваліфікував дії та досліджував обставини, на підставі яких прийшов до висновку та виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, притягнувши позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст.62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, є недоведеним.

За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч.3 ст.286 КАС України, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП не доведена, рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності поліцейським прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак не є законним і за відсутності достатніх доказів про вчинення ОСОБА_1 правопорушення та відсутності в діях останнього об`єктивної сторони правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6645924 від 11.02.2026 року слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати на оплату судового збору у розмірі 665,60 грн відповідно до платежу №55 від 20.02.2026 року.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частинами 3 та 4 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст.139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч.9 ст.139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження судових витрат, які позивач поніс за надання правничої допомоги адвокатом, позивачем надані: договір про надання професійної правничої допомоги №197 від 16.02.2026 року, що укладений між позивачем та адвокатом, додаток 1 до договору яким погоджено вартість послуг, актом приймання-передачі виконаних робіт від 20.02.2026 до договору відповідно до якого вартість наданих послуг склала 5000 грн та квитанція до прибуткового касового ордера №19/02 від 19.02.2026 року, у відповідності до якої відповідач на підставі договору про надання правничої допомоги №197 від 16.02.2026 року сплачено адвокату 5000 грн.

Враховуючи обсяг наданої адвокатом правничої допомоги: зміст підготовленої ним позовної заяви, її обсяг та кількість часу, необхідного для підготовки, критерії реальності адвокатських витрат та розумності, враховуючи те, що участі у судових засіданнях адвокат не приймав у зв`язку із неявкою у такі всіх учасників справи, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати за надання правничої допомоги адвокатом належить стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень частково у розмірі 3000 гривень.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст.ст.126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст.139, 143, 241-246, 286 КАС України,

У Х В А Л И В:

Позов адвоката Колодійчук Наталії Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюк Олексій Миколайович задовольнити.

Постанову серії ЕНА №6645924 від 11 лютого 2026 року винесену поліцейським ВП поліції №3 (м. Острог) Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюком Олексієм Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в сумі 1190,00 грн скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Рівненській області, , місцезнаходження: вулиця Миколи Хвильового, 2, місто Рівне, Рівненська область.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача інспектор сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Хохлюк Олексій Миколайович, місцезнаходження: місто Острог, вулиця Незалежності, будинок 48.

Рішення в повному обсязі складено 25.03.2026 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв