Справа № 160/32141/25
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В.
за участі секретаря судового засіданняПівоварова В.С.
представника позивача представника відповідача Ромащенко К.В. Овсянникова Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
Товариство з обмеженою відповідальністю «ОМЕГА» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовною заявою до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13.
В обґрунтування позовної заяви Позивачем зазначено, що оскаржене податкове повідомлення - рішення форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13, яким на Позивача було накладено штрафні санкції у розмірі 6 189 321,93 грн. за проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без зазначення штрихованого коду марки акцизного податку, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Такі твердження Позивача ґрунтуються на його посиланнях про те, що він не допускав порушень при проведені розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, відносно яких відповідач висуває претензії, а фактично в цих розрахункових операціях відбувалась реалізація підакцизних товарів, які були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, які не містили в собі штрихованого коду марки акцизного податку для його відображення у фіскальних чеках.
Також, Позивач посилається на процедурні порушення, що на його думку було допущено Відповідачем, зокрема на те, що Відповідач провів повторну перевірку періоду, що раніше вже перевірявся, а так само вийшов за визначені строків проведення перевірки, що встановлені в ст. 102 Податкового кодексу України.
В обґрунтування своїх заперечень Відповідачем зазначено, що в ході проведення фактичної перевірки магазину ТОВ «ОМЕГА» за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Чорних Запорожців, 72 виявлено численні факти проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) на загальну суму 4 126 261,25 грн. при роздрібній торгівлі алкогольними напоями, що, на переконання Відповідача, свідчить про порушення Позивачем вимог пункту 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Відповідач стверджує, що чинне законодавство не розмежовує марки акцизного податку на «старого зразку», видані до 01.05.2020 та «нового зразка», а тому з 01.01.2022 суб`єкти господарювання зобов`язані забезпечити сканування (введення) даних (серію та номер марки) марок акцизного податку на всіх алкогольних напоях, маркованих марками акцизного податку (у т. ч. марками акцизного податку попереднього зразка на яких відсутній такий реквізит як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку) для подальшого відображення її реквізитів у розрахунковому документі.
Так само, Відповідач вважає, що Позивачем не надано до суду доказів, що реалізовані алкогольні напої, що відображені в додатках до акту фактичної перевірки були марковані марками акцизного податку старого зразка.
Крім того, Відповідач вказує, що оскільки предметом попередньої фактичної перевірки, що була проведена в магазині ТОВ «ОМЕГА» за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Чорних Запорожців, 72, не охоплювалось питання дотримання норм чинного законодавства у частині проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без зазначення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер), тому контролюючий орган мав право провести повторну перевірку періоду, що раніше перевірявся.
Крім того, Позивачем акцентовано увагу на тому, що ним виконувались в спірному періоді вимоги чинного законодавства України та відображались у фіскальних чеках реквізити марок акцизного податку при реалізації алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020.
Також, Позивач стверджує, що факт перебування в обігу Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного зразка до 01.05.2020, є преюдиційним, оскільки ці обставини встановлені в судових рішеннях в аналогічних спорах між сторонами.
Крім того, Відповідач вважає, що Позивач помилково посилається на наявність преюдиційних обставин щодо факту перебування в обігу Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного зразка до 01.05.2020, так як надані Позивачем судові рішення не підтверджують цей факт.
Крім того, Позивач з посиланням на Рішення Конституційного Суду України від 26.11.2025 у справі № 3-133/2021 (299/21)) та окремі рішення Європейського Суду з прав людини вважає, що в обставинах даної справ слід застосувати т.з. Критерії Енгеля, що зумовлює необхідність для Відповідача довести вину Позивача щодо описаного в Акті фактичної перевірки правопорушення. На цих же твердження Позивач висновує, що застосування приписів законодавства, на підставі яких до Позивача порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
Крім того, Позивач вказує, що в окремій індивідуальній податковій консультації, що розміщена на сайті ДПС України та надана іншому платнику податків, податковий орган займав позицію, що є відмінна від тієї, якою він обстоює свої заперечення в цій справі, зокрема щодо того, що продаж, з 01.10.2021 року, алкогольних напоїв (строк придатності яких не минув) маркованих марками старого зразка, без зазначення в розрахунковому документі РРО та/або ПРРО відомостей із штрих - коду марки акцизного податку (серії та номеру), як і продаж алкогольних коктейлів з їх використанням у такий же спосіб, не буде вважатись порушенням чинного законодавства.
Крім того, Відповідач посилається на відсутність в нього обов`язку доводити вину Позивача у вчиненні податкового правопорушення, так як в ст. 109 ПКУ не визначено такого обов`язку щодо податкового правопорушення, яке є предметом розгляду в цій справі.
Також, Відповідач вважає, що суд не має враховувати індивідуальну податкову консультацію, на яку посилається Позивач, оскільки ця консультація видана іншому платнику податків.
23.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 4429/26), в яких Відповідач вказує, що визначені ст. 102 Податкового кодексу України строки притягнення платника податків до відповідальності порушені не були, оскільки. вказані строки зупинялись протягом періоду воєнного стану.
Відповідач також вказує, шо штрафна санкція за оскарженим податковим повідомленням-рішенням розраховувалась у розмірі відсотків від загальної вартості товарів, зазначеної в чеку.
02.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 6092/26), в яких Позивачем повторив раніше висунуте обґрунтування щодо того, що факт перебування в обігу Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного зразка до 01.05.2020, є преюдиційним, розширивши посилання на відповідні судові рішення.
11.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 8228/26), в яких Відповідач оспорює як помилкові посилання Позивача на наявність преюдиційних обставин, так як надані Позивачем судові рішення на переконання Відповідача цей факт не підтверджують.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, що наведені ним в заявах по суті спору, та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, що наведені ним в заявах по суті спору, та просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає про таке.
Наказом Головного управління ДПС у Київській області від 07.08.2025 № 2952-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ОМЕГА»» було призначено проведення фактичної перевірки ТОВ «ОМЕГА» за адресою: вул. Чорних Запорожців, 72, м. Бровари, Київська область на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.
10.09.2025 ТОВ «ОМЕГА» подано скаргу № 10-09-2025/В506-1 до Державної податкової служби України на вказане податкове повідомлення-рішення форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13.
Рішення ДПС України № 31525/6/99-00-06-03-02-06 від 31.10.2025 скаргу ТОВ «ОМЕГА» на податкове повідомлення-рішення форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13 було залишено без задоволення.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення - рішення форми «С» від 05.09.2025 №616/32-00-07-13 необґрунтованим та протиправним, тобто таким, що підлягає скасуванню, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Пунктами 1, 2, 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані, зокрема:

- 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);

- 11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

У відповідності до абз. 9 ст. 2 Закону № 265/95-ВР, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21 січня 2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за № 220/28350 (далі - Положення, застосовується у редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 розділу І Положення визначено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.

У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Фіскальний касовий чек на товари (послуги)» Положення фіскальний чек має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7); цифрове значення штрихового коду товару (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством, а у разі непередбачення - за бажанням платника) (рядок 8); цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9).

Відповідальність за порушення вимог цього закону встановлена статтею 17 Закону № 265/95-ВР, за абзацом першим якого за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

1) у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

7) триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Підставою застосування контролюючим органом до позивача штрафних санкцій стала видача покупцю розрахункового документа, який не містить цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої.

Пунктом 2 наказу Міністерства фінансів України від 08 червня 2021 року № 329, яким внесено зміни до Положення № 13, установлено, що до 01 жовтня 2021 року вимоги до форми і змісту розрахункових документів в частині цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої не поширюються на розрахункові документи, що створюються реєстраторами розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій до дня набрання чинності цим наказом; до 01 жовтня 2021 року реєстратори розрахункових операцій, версії внутрішнього програмного забезпечення яких включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, за наявності технічних можливостей мають бути доопрацьовані їх виробниками (постачальниками) відповідно до статті 12 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг з метою забезпечення можливості виконання всіх вимог до форми і змісту розрахункових документів, відповідно до цього наказу.

Запровадженню такого реквізиту фіскального касового чека, як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, передувало внесення постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №97 змін до Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2010 року №1251, в частині обов`язкових реквізитів марок акцизного податку для алкогольних напоїв. До таких реквізитів додано двомірний штрих-код швидкого реагування та лінійний штрих-код.

За визначенням, наведеним у абзаці сьомому статті 1 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР), який діяв станом на 2023 рік, тобто на час проведення спірних розрахункових операцій, алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу живого бродіння), 2208 згідно з УКТЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до абзацу п`ятому пункту 226.10 статті 226 Податкового кодексу України (далі ПК України) не підлягають маркуванню звичайні (неігристі) вина та зброджені напої, що класифікуються у товарній позиції 2204 (крім 2204 10, 2204 21 06 00, 2204 21 07 00, 2204 21 08 00, 2204 21 09 00, 2204 22 10 00, 2204 29 10 00) та у товарних підкатегоріях 2205 10 10 00, 2205 90 10 00, 2206 00 59 00, 2206 00 89 00 згідно з УКТЗЕД, фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту, за умови, що етиловий спирт, який міститься у готовому продукті, має повністю ферментне (ендогенне) походження.

Марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів (підпункт 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року №74 "Деякі питання маркування алкогольних напоїв" затверджені марки акцизного податку для алкогольних напоїв нового зразка, які запроваджені в обіг з 01 травня 2020 року.

При цьому, марки акцизного податку для алкогольних напоїв попереднього зразка, які були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 року №296 та перебували в обігу з 01 липня 2015 року, не мали штрих-коду та QR-коду. Такі марки продовжували перебувати в обігу після 01 травня 2020 року відповідно до положень абзаців четвертого, шостого частини четвертої статті 11 Закону Закон №481/95-ВР, згідно з яким у разі зміни зразка марок акцизного податку вже закуплені марки попереднього зразка застосовуються у виробництві алкогольних напоїв та тютюнових виробів до їх повного використання, а марковані такими марками алкогольні напої та тютюнові вироби знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання. При цьому, алкогольні напої та тютюнові вироби, вироблені в Україні або імпортовані в Україну до набрання чинності внесеними відповідним законом змінами щодо маркування, знаходяться в обігу до їх повної реалізації в межах терміну придатності для споживання.

Таким чином, на дату початку дії змін до Положення №13 у частині обов`язкового відображення у фіскальному чеку цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку для алкогольних напоїв (01 жовтня 2021 року) в обігу перебували алкогольні напої, марковані акцизними марками, введеними в обіг з 01 липня 2015 року (без штрихових кодів), та акцизними марками нового зразка, введеними в обіг 01 травня 2020 року (з нанесеним штриховим кодом).

Тобто з 01 жовтня 2021 року цифрове значення штрихованого коду марки акцизного податку є обов`язковим реквізитом фіскального касового чека, проте такий реквізит у фіскальному касовому чеку може бути відображений лише при продажу алкогольних напоїв, маркованих акцизними марками нового зразка, які мають штрих-код.

Цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (рядок 9), як встановлено пунктом 2 розділу ІІ Положення, має зазначатися у фіскальному чеку у випадках, передбачених чинним законодавством, що прямо передбачено Положенням.

Однак чинне законодавство не зобов`язує суб`єкта господарювання зазначати на розрахункових документах серію та номер марки акцизного податку при продажу алкогольних напоїв, що марковані марками старого зразка, які не містили в собі штрих-код.

У положеннях ПК України серед основних засад податкового законодавства передбачено принцип презумпції правомірності рішень платника податків, суть якого зводиться до того, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Аналогічні висновки містяться в постановах КАС ВС від 16.05.2024 у справі № 280/6829/23, від 30.01.2025 у справі № 280/6829/23 та у від 30.04.2025 у справі № 160/7727/24.

Поряд з цим, Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, посилається на висновок щодо застосування норм права, що було сформовано в постанові КАС ВС від 11.09.2025 у справі № 580/7450/24.

Однак такі посилання Відповідача є нерелевантними, оскільки обставини справи №580/7450/24 є відмінними від обставин цієї справи.

Так, у постанові КАС ВС від 11.09.2025 у справі № 580/7450/24, на яку посилається Відповідач, міститься висновок щодо застосування положень Закону № 265 в частині загального обов`язку платників податків по відображенню у фіскальних чеках при продажу алкогольних напоїв реквізитів марок акцизного податку зразка після 01.05.2020, що не заперечується Позивачем у цій справі.

Однак предметом спору в цій справі є необхідності відображення у фіскальних чеках при продажу алкогольних напоїв реквізитів марок акцизного податку зразка до 01.05.2020 і відповідальності за це.

У постанові КАС ВС від 11 вересня 2025 по справі № 580/7450/24, на яку посилається Відповідач, Верховний Суд вказує на відмінність обставин щодо питання відображення у фіскальних чеках реквізитів марок акцизного податку при продажі алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, та в цій частині прямо відсилає на висновок щодо застосування норм права, що сформовано КАС ВС у постанові від 16.05.2024 по справі № 520/4564/23 та враховано судом в обставинах даної справи.

За таких обставин, суд відхиляє посилання Відповідача на висновок щодо застосування норм права, що було сформовано в постанові КАС ВС від 11.09.2025 у справі № 580/7450/24, оскільки обставини справи № 580/7450/24 є відмінними від обставин цієї справи.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що в пункті 11 ст. 3 Закону № 265 застосована саме така правова конструкція (елемент), як «цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку», який має бути відображено у реквізитах розрахункового документу при продажу алкогольного напою.

Такий елемент як цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку застосовується виключно і тільки до марок акцизного податку нового (після 01.05.2020) зразка, що виключає можливість тлумачення пункту 11 ст. 3 Закону № 265 у спосіб, відмінний від того, що наведено в постановах КАС ВС від 16.05.2024 у справі № 280/6829/23, від 30.01.2025 у справі № 280/6829/23 та у від 30.04.2025 у справі № 160/7727/24.

Крім того, судом встановлено, що реєстр марок акцизного податку, що доступний в електронному сервісі Державної податкової служби України, дозволяє здійснити пошук марок акцизного податку, що видані виключно після 01.05.2020, а тому визначення реквізитів марок акцизного податку старого (до 01.05.2020) зразка у розрахункових документів, як на цього наполягає Відповідач, не мало б жодного значення для простежуваності цих марок через відсутність можливості їх ідентифікації.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє твердження Відповідача про те, що Позивач у спірних розрахункових операціях був зобов`язаний у будь-якому випадку відображати у розрахункових документах цифрове значення штрихованого коду марки акцизного податку, незалежно від того чи були марковані алкогольні напої, що реалізувались, марками акцизного податку нового (після 01.05.2020) чи старого (до 01.05.2020) зразка, які не мають штрих-код, оскільки такі твердження суперечать вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду щодо їх застосування.

У постанові КАС ВС від 04.02.2026 у справі № 560/5815/24 вказано, що обставини маркування реалізованих алкогольних напоїв марками акцизного податку старого чи нового зразка мають істотне значення для правильного вирішення справи та охоплюються предметом судового дослідження і зазначені обставини мали бути встановлені і досліджені судами попередніх інстанцій з огляду на завдання та основні засади адміністративного судочинства, встановлені статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевказані настанови, що відображені в постанові КАС ВС від 04.02.2026 у справі № 560/5815/24, при дослідженні маркування реалізованих алкогольних напоїв марками акцизного податку старого чи нового зразка, що має істотне значення для правильного вирішення спору та охоплюються предметом судового дослідження, суд виходить з наступного.

Позивач здійснює свою господарську діяльність через національну мережу магазинів Варус.

Суд відзначає, що обставини маркування реалізованих алкогольних напоїв марками акцизного податку старого чи нового зразка, як і факт наявності у Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного зразка до 01.05.2020, неодноразово були предметом судового дослідження в спорах між сторонами.

У відповідності до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішеннях Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.11.2023 у справі № 160/20749/23, від 28.08.2025 у справі № 160/13444/25, від 08.10.2025 у справі № 160/20110/25, які набрали законної сили, суд неодноразово встановлював, що Позивача в 2022 та 2023 роках мав на залишках алкогольні напої, що марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, які реалізовував через магазини мережі Варус без відображення реквізитів таких акцизних марок в розрахункових документах.

Таким чином, та обставина, що ТОВ «ОМЕГА» в 2022 та 2023 роках мало на залишках алкогольні напої, що марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, які реалізовував через магазини мережі Варус без відображення реквізитів таких акцизних марок в розрахункових документах, є преюдиційною.

Крім того, Позивачем на підтвердження факту перебування в обігу Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, було надано суду аналітичну довідку, складену Позивачем станом на 13.09.2023 за підписом генерального директора.

З цієї аналітичної довідки слідує, що станом на 13.09.2023 у ТОВ «ОМЕГА» наявні товарні запаси алкогольних напої, що марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020.

Так само, Позивачем надано до суду листи своїх постачальників, з яких слідує, що впродовж 2022 та 2023 років постачальники ТОВ «ОМЕГА» здійснювали останньому поставки алкогольних напоїв, що марковані зокрема марками акцизного податку зразка до 01.05.2020.

Також, Позивач надав до суду реєстр по прибутковим операціям щодо поставки алкогольних напоїв протягом 2019-2023 року, з якого в т.ч. вбачається значну кількість отриманих Позивачем алкогольних напоїв у спірному періоді.

Надані Позивачем докази, як кожний окремо, так і в своїй сукупності, неодноразово були предметом судової оцінки на предмет їх належності, допустимості та достовірності, в т.ч. й у приведених вище адміністративних справах.

У цій справі суд також не вбачає підстав ставити надані Позивачем докази під сумнів на предмет їх належності, допустимості та достовірності.

При цьому, з матеріалів справи та пояснень представників сторін, що були надані суду, слідує, що Головне управління ДПС у Київській області при проведені фактичної перевірки в спірних розрахункових операція жодним чином не перевіряв та не виокремлював розрахункові операції по реалізації алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, які не містили штрихований код марки акцизного податку, від тих, що були марковані марками акцизного податку зразка після 01.05.2020 та містили в собі такий штрих-код.

Тобто контролюючий орган, який здійснював фактичну перевірку, від початку зайняв позицію щодо того, що Позивач у спірних розрахункових операціях був зобов`язаний у будь-якому випадку відображати у розрахункових документах цифрове значення штрихованого коду марки акцизного податку, незалежно від того чи були марковані алкогольні напої, що реалізувались, марками акцизного податку нового (після 01.05.2020) чи старого (до 01.05.2020).

На переконання суду, такі дії контролюючого органу суперечать такому засадничому принципу адміністративної процедури, як офіційність, який встановлює, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про адміністративну процедуру»).

Відповідач так само не надав доказів на спростовування тверджень Позивача про те, що в спірних розрахункових операціях відбувалась реалізація алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, які не містили в собі штрих-коду, а також не спростовував надані Позивачем докази цієї обставини.

На пропозицію суду надати спростування цим твердженням Позивача, Відповідач у заявах по суті справи та у своїх поясненнях вказав, що такі твердження Позивача не мають жодного значення, оскільки Позивач в спірних розрахункових операціях був зобов`язаний у будь-якому випадку відображати у фіскальних чеках цифрове значення штрихованого коду марки акцизного податку, незалежно від того чи були марковані алкогольні напої, що реалізувались, марками акцизного податку нового (після 01.05.2020) чи старого (до 01.05.2020) зразка, які не мають штрих-код.

Щодо наданих Позивачем доказів, Відповідач обмежився лише посиланням на їх неналежність.

У цьому аспекті суд вважає слушним посилання Позивача на Рішення Конституційного Суду України від 26.11.2025 у справі № 3-133/2021 (299/21), в пункті 8 якого Конституційний Суд України зазначає, що з огляду на системну єдність Конституції України принцип індивідуалізації юридичної відповідальності (частина друга статті 61 Конституції України) пов`язаний із принципом презумпції невинуватості (стаття 62 Основного Закону України), та зауважує, що під час застосування санкцій, які за суттю співмірні з кримінальним покаранням, вирішальним є встановлення законодавцем обов`язку для правозастосовного органу довести вину суб`єкта, якого притягують до юридичної відповідальності. У цьому випадку форма (ступінь) вини є однією з тих обставин, яку мають урахувати і контролюючий орган, і суд під час дослідження всіх фактичних і юридичних аспектів справи.

В цьому ж пункті 8 Рішення Конституційного Суду України від 26.11.2025 у справі № 3-133/2021 (299/21), Конституційний Суд України констатував, що судова практика застосування приписів Кодексу, як і наукова доктрина, формують дискурс упровадження необхідності доведення вини платника податків у податкових правовідносинах. Такий підхід дає можливість утілити конституційні гарантії в порядок притягнення до фінансової відповідальності платника податків у тих випадках, коли доведення вини як істотний елемент складу правопорушення дає змогу індивідуалізувати конкретну справу, тобто реалізувати розсуд та застосувати справедливу санкцію як уповноваженим контролюючим органом, так і судом (суддею).

Ані Головним управлінням ДПС у Київській області (контролюючий орган, що провів фактичну перевірку), ані Відповідачем (контролюючий орган, який виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення) в цій справі не здійснювалась перевірка дій Позивача на предмет наявності його вини (заперечуючи таку необхідність), зокрема, що зі сторони Позивача було допущене протиправне, винне діяння, що вчинено ним умисно, що Позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання законодавчих вимог, що в контексті спірних правовідносин є не відображення штрих-коду марок акцизного податку в реквізитах фіскальних чеків.

Головним управлінням ДПС у Київській області (контролюючий орган, що провів фактичну перевірку) та Відповідачем (контролюючий орган, який виніс оскаржене податкове повідомлення-рішення) проігноровано той факт, що Позивач в спірний період виконував вимоги чинного законодавства України та відображав у розрахункових документах цифрове значення штрихованого коду марки акцизного податку при реалізації алкогольних напоїв, що марковані марками акцизного податку зразка з 01.05.2020, про що Позивачем надані відповідні докази.

Безумовно, суд не вважає, що сам по собі цей факт беззаперечно доводить твердження Позивача, однак безсумнівним є те, що цей факт у сукупності з іншими доказами мав бути підставою для контролюючого органу офіційно з`ясувати всі обставини, як того вимагає ч. 1 ст. 16 Закону України «Про адміністративну процедуру», та в ході фактичної перевірки, в т.ч. шляхом здійснення контрольної розрахункової операції, як це передбачено положеннями Податкового кодексу України, перевірити виконання Позивачем вимог чинного законодавства.

Тим самим, в ході проведення перевірки контролюючий орган знехтував такими засадничими принципами адміністративної процедури, як верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності, обґрунтованість; добросовісність і розсудливість; офіційність (пп.пп. 1, 3, 5, 11 ст. 4 ЗУ «Про адміністративну процедуру»).

З урахуванням наведеного, оскільки Відповідачем не спростовано надані Позивачем докази щодо того, що в спірних розрахункових операціях, зазначених в Акті фактичної перевірки від 15.08.2025 № 39532/Ж5/10/36/07/30982361, відбулась реалізація алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка після 01.05.2020, ураховуючи надані Позивачем докази перебування в обігу Позивача в 2022 та 2023 роках алкогольних напоїв, що були марковані марками акцизного податку зразка до 01.05.2020, суд вважає, що висновки контролюючого органу, викладені в Акті фактичної перевірки, є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на встановлені обставини справи.

Таким чином, оскільки висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, податкове повідомлення-рішення форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, оскільки судом встановлена безпідставність висновків контролюючого органу в Акті фактичної перевірки, суд не вважає за необхідним досліджувати доводи сторін в тій частині, що стосується процедурних аспектів проведення спірної перевірки (твердження Позивача про те, що Відповідач провів повторну перевірку періоду, що раніше вже перевірявся, та вийшов за визначені строків проведення перевірки, що встановлені в ст. 102 Податкового кодексу України) та критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном.

З цього приводу Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011р. у справі Рисовський проти України у п.70, п.71 якого Суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 24 224,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 173254858 від 03.11.2025.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

У позовній заяві зазначено суму витрат Позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 100000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки Позивачем на дату прийняття рішення не надано доказів, необхідних для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу таких судових витрат, питання про витрати позивача на правничу допомогу судом не вирішується.

Керуючись ст. ст.243-246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ОМЕГА задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «С» від 05.09.2025 № 616/32-00-07-13 що винесене Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОМЕГА" () за рахунок бюджетних асигнувань Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 24224,00 грн

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 березня 2026 року.

Суддя О.В. Єфанова