Справа № 520/33250/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 р. справа № 520/33250/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Відповідача, щодо непроведення нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 років календарної вислуги;

2. зобов`язати Відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу передбачену п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 років календарної вислуги з урахуванням раніше виплачених сум;

3. Внести відповідні зміни до наказу Відповідача від 11.09.2025 року №305/ос-25.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не проведено нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 років календарної вислуги, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.12.2025 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Адміністративний позов направлено на адресу відповідача у відповідності до норм діючого законодавства та доставлено до електронного кабінету останнього 22.12.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа. Також, ухвалу суду від 24.12.2025 направлено та доставлено до електронного кабінету останнього 24.12.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Проте, відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , проходив службу у Державній кримінально - виконавчій службі України, а саме у Державній установі "Холодногірська виправна колонія (№181)", звільнений 11.09.2025 року наказом від 11.09.2025 року №2074/К, виключений із списків особового складу наказом від 11.09.2025 року №305/ос-25.

Відповідно до Архівної довідки від 18.09.2025 №3/2-2351/кр у період з 01.08.1985 року по 25.05.1992 року позивач проходив військову службу у Збройних Силах України. Вислуга років на момент звільнення, а саме на 11.09.2025 року складає: у календарному обчисленні - 39 років 11 місяців та 10 днів; у пільговому обчисленні - 51 рік 11 місяців 11 днів.

Позивачу відповідно до наказу відповідача від 11.09.2025 року №305/ос-25 нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, яка передбачена Порядком виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5.

Так, відповідно до наказу відповідача від 11.09.2025 року №305/ос-25 одноразова грошова допомога при звільненні нарахована за 33 роки 01 місяць та 16 днів в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач не погоджується з тим, що під час нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні не було враховано службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1985 по 25.05.1992.

З метою виплати належної грошової допомоги при звільненні позивач звернувся із заявою від 17.12.2025 року до відповідача.

Проте, листом від 19.12.2025 року №3/14-3183/кр відповідачем відмовлено позивачу у перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі Закон №2713).

Нормами ч. 1 ст. 14 Закону №2713 передбачено, що до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону №2713 на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Нормами п.п. 1-4 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №925/5 від 28.03.2018 (далі - Порядок №925), особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за станом здоров`я (через хворобу), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються зі служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового і начальницького складу при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується.

Особам рядового і начальницького складу у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які під час попереднього звільнення не набули права на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

У разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби, які мають право на отримання грошової допомоги, до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби (п. 5 розділу ІІІ Порядку №925).

Вказані положення кореспондуються також з нормами ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі Закон №2262) та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393.

З матеріалів справи, судом встановлено, що в спірних правовідносинах відповідач не заперечує право позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу кількості календарних років служби, за які така грошова допомога підлягає виплаті.

Як встановлено судом, відповідно до наказу відповідача від 11.09.2025 року №305/ос-25 одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована за 33 роки 01 місяць та 16 днів в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Під час нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні не було враховано службу у Збройних Силах України у період з 01.08.1985 по 25.05.1992.

З цього приводу, суд зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 5 розділу ІІІ Порядку №925, у разі звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби, які мають право на отримання грошової допомоги, до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач в період з 01.08.1985 по 25.05.1992 проходив військову строкову службу в Збройних Силах України.

Вислуга років на момент звільнення, а саме на 11.09.2025 року складає: у календарному обчисленні - 39 років 11 місяців та 10 днів; у пільговому обчисленні - 51 рік 11 місяців 11 днів.

З огляду на викладене, суд виснував, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за весь період проходження служби, включаючи період проходження військової строкової служби в Збройних Силах України.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 повних календарних років служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу передбачену п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 повних календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.

В частині позовних вимог про внесення відповідних змін до наказу відповідача від 11.09.2025 року №305/ос-25, суд відмовляє, оскільки це є дискреційними повноваженнями відповідача, а суд не може перебирати на себе повноваження відповідача.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративного позову - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" щодо непроведення нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 повних календарних років.

Зобов`язати Державну установу "Холодногірська виправна колонія (№18)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу передбачену п.3,4 ч.1 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 року №925/5, за 39 повних календарних років, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) частину судових витрат в розмірі 847 (вісімсот сорок сім) грн. 84 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 26.03.2026, з урахуванням наявності сталого енергозабезпечення та Інтернет з`єднання, безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко