Справа № 500/7335/25
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/7335/25

25 березня 2026 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника адвоката Печінку Павла Володимировича звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить6

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №67 від 23.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи,

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15 вересня 2025 року, зарахувавши йому до загального страхового стажу періоди роботи в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" із 01.07.1983 по 30.05.1984, в Гусятинському механічному заводі із 01.06.1984 по 31.12.1994.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при досягненні 63-річного віку 15.09.2025 звернувся до Гусятинського відділу обслуговування громадян №4 (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2025 від 22 до 32 років.

29 вересня 2025 року за вих. №1900-0207-5/45368 позивач одержав письмову відмову у призначенні пенсії у зв`язку із тим, що його страховий стаж є меншим за необхідний для призначення пенсії, що вбачається зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області за №67 від 23.09.2025.

Згідно вказаного рішення, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача лише 10 років 3 місяця і 16 днів, при цьому не зараховано наступні періоди роботи: в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" із 01.07.1983 по 30.05.1984; в Гусятинському механічному заводі із 01.06.1984 по 31.12.1994, що у загальному складає 11 років 7 місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх соціальних прав.

Ухвалою суду від 30.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що 15.09.2025 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Звернення розглядалося за принципом екстериторіальності спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. За результатами розгляду заяви відповідач прийняв рішення №67 від 23.09.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 26 вказаного Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу з 01.01.2025 - від 22 до 32 років.

Страховий стаж позивача становить 10 років 03 місяці 16 днів.

До страхового стажу не зараховано період роботи згідно з довідкою про заробітну плату №35 від 27.06.2024 з 01.06.1984 по 31.12.1994, оскільки відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові, чим порушено пункт 26 Постанови 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Відомості про період роботи з червня 1984 по грудень 1994 в наданій трудовій книжці НОМЕР_1 від 23.07.1979 відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що прийняте рішення №67 від 23.09.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є законним та обґрунтованим.

16.01.2026 представником позивача подано до суду відповідь на відзив.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування головуючого судді у відпустці, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

15.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"

Для прийняття рішення згідно поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, рішенням якого від 23.09.2025 №67 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до частини другої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зі змісту спірного рішення видно, що вік позивача 63 роки 02 місяці, необхідний страховий стаж після досягнення 63 років з 01.01.2025 - 22 роки, страховий стаж позивача становить 10 років 03 місяці 16 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з довідкою про заробітну плату №35 від 27.06.2024 з 01.06.1984 по 31.12.1994, оскільки відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові, чим порушено пункт 26 Постанови 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 26.09.2025 №1900-0207-5/45368 ОСОБА_1 повідомлено про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області рішення від 23.09.2025 №67 згідно поданої ним заяви від 15.09.2025, яким відмовлено у призначенні пенсії.

Позивач не погоджується з таким рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у зарахуванні до його страхового стажу спірних періодів роботи, а тому звернувся до суду за захистом своїх пенсійних прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягає оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно з абзацами 2-13 частини першої статті 26 Закону №1058-ІV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу : з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; зі січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За положеннями частини другої статті 26 Закону №1058-ІV страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років, з 1 січня 2026 по 31 грудня 2026 - від 23 до 33 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. (частина третя статті 26 Закону №1058-ІV).

Як видно зі змісту спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вік позивача 63 роки 02 місяці, страховий стаж позивача становить 10 років 03 місяці 16 днів при необхідному страховому стажі після досягнення 63 років з 01.01.2025 - 22 роки.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з довідкою про заробітну плату №35 від 27.06.2024 з 01.06.1984 по 31.12.1994, оскільки відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові, чим порушено пункт 26 Постанови 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (частина третя статті 24 Закону №1058-ІV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом положень статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати стаж роботи на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

У даному випадку відомості про період роботи з червня 1984 по грудень 1994 в наданій трудовій книжці НОМЕР_1 від 23.07.1979 відсутні.

На підтвердження спірного періоду позивачем було надано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №35 від 27.06.2024 за період роботи з червня 1984 року по грудень 1990 року в ТДВ "Гусятинський механічний завод", яка відповідачем не врахована, оскільки відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові, чим порушено пункт 26 Постанови 637 від 12.08.1993 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

За положеннями пункту 26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові позивача.

Крім того позивачем надано свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_2 від 17.10.2000, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перемінив прізвище на ОСОБА_3 .

Слід прийти до висновку, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або записів у ній, також довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. (пункт 3 Порядку №637).

Однак трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, інших документів про роботу, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення і видачі.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки чи видачі довідок.

При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки, видачі довідок та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах.

Як слідує з матеріалів пенсійної справи позивачем (Путятинський В "так в документах") на підтвердження страхового стажу було надано архівну довідку від 22.01.2019 №03-04/17 про роботу в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" за період з липня 1983 по травень 1984 року, яка видана на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці, містить підпис завідувача архівного сектору Гусятинської райдерадміністрації Тернопільської області та печатку.

Згідно довідок про заробітну плату для обчислення пенсії, виданих ТДВ "Гусятинський механічний завод" №6 від 28.01.2019 і №5 від 28.01.2019 ОСОБА_2 отримував заробітну плату з січня 1991 по грудень 1994 року і з червня 1984 по грудень 1990 року відповідно.

На всі виплати нараховано страхові внески (єдиний внесок). Довідки видані на підставі книги обліку по оплаті праці. Засвідчені підписами керівника ОСОБА_4 та головного бухгалтера ОСОБА_5 та печаткою підприємства.

У довідці про заробітну плату для обчислення пенсії, виданій ТДВ "Гусятинський механічний завод" №35 від 27.06.2024 вказана також сума заробітної плати позивача з розшифруванням за період з червня 1984 року по грудень 1990 року.

Зі змісту акта перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 за результатами перевірки довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 28.01.2019 №5 встановлено розбіжності з даними первинних документів, а саме в книгах обліку по оплаті праці за 1984 рік зазначено ОСОБА_6 (сверл), за 1985, 1986 - ОСОБА_2 (сверл), за 1987 рік - ОСОБА_2 (сверл), за 1988, 1992 - ОСОБА_2 (сверл), за 1989, 1990,1991 - ОСОБА_2 (сверл), за 1993, 1994 роки - Путятинський Вас.Ст. (сверл). Рекомендовано надати нову довідку.

Проте до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії №35 від 27.06.2024 з 01.06.1984 по 31.12.1994, оскільки відповідно до акту перевірки №1900-1102-1/3086 від 27.06.2024 встановлена розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 (провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Отже, з вищенаведеного слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, довідок щодо страхового стажу, заробітної плати, оформлення бухгалтерських документів, оскільки записи вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки їх заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача.

Тобто не всі недоліки записів у документах можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в даному випадку розбіжність ПІБ в первинних документах з паспортними даними, а саме скорочено ім`я і по батькові.

Таким чином, наявність недоліку у видачі довідок про заробітну плату позивача як підставу для незарахування спірних періодів трудової діяльності, зазначених в них до страхового стажу, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.

Перевіряючи дотримання критеріїв, яким має відповідати рішення, дії суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, суд вважає, що такі не дотримані, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій.

Суд враховує також актуальну практику Верховного Суду щодо спірних правовідносин, а саме позицію, що викладена у постанові від 28.01.2025 у справі №300/8132/23 про те, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж. Разом з тим, у разі якщо остання містить неправильні чи неточні записи про періоди роботи (тобто такі, з приводу яких виникають сумніви у їх достовірності) то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, визначені пунктом 3 Порядку №637. Також у разі неможливості одержання необхідних документів внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями) трудовий стаж може бути установлений на підставі показань не менше двох свідків , які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У даному випадку відомості довідок про заробітну плату для обчислення пенсії позивача №6 від 28.01.2019, №5 від 28.01.2019, №35 від 27.06.2024, які містяться в матеріалах пенсійної справи, є достатніми документами для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди роботи в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" із 01.07.1983 по 30.05.1984, в Гусятинському механічному заводі з 01.06.1984 по 31.12.1994.

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області неправомірно не зарахувало до страхового стажу позивача вказані періоди роботи, які підтверджуються довідками про заробітну плату для обчислення пенсії №6 від 28.01.2019, №5 від 28.01.2019, №35 від 27.06.2024.

З врахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених обставин справи суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №67 від 23.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком підлягають задоволенню.

Також з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.09.2025, зарахувавши йому до загального страхового стажу періоди роботи в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" із 01.07.1983 по 30.05.1984, в Гусятинському механічному заводі із 01.06.1984 по 31.12.1994 та прийняти відповідне рішення.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення повністю.

Зважаючи на те, що суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №67 від 23.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.09.2025, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в Гусятинській меблевій фабриці "Едланд" із 01.07.1983 по 30.05.1984, в Гусятинському механічному заводі із 01.06.1984 по 31.12.1994 та прийняти рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: вул. Надії Алексєєнко, 106, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49008, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.