Справа № 160/19234/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/19234/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року (головуючий суддя Букіна Л.Є.)

у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 02.07.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, просить:

визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо недонарахування позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 757 000грн за встановлення ІІІ групи інвалідності у 2024 році.

зобов`язати відповідача прийняти рішення про донарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 640 789грн з урахуванням раніше виплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 116211 грн.

В обґрунтування позову позивач посилався на протиправні дії відповідача, який попри те, що у 2024 році позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності та одноразова грошова допомога (ОГД) має складати 757 000 грн, здійснив її виплату у розмірі 116 211 грн, керуючись при цьому розміром прожиткового мінімуму на 01 січня 2008 року. Позивач зазначає, що дійсно, вперше інвалідність встановлено у 2008 році на строк до 01.10.2009 року, однак після 01.10.2009 року позивач вже не вважається особою з інвалідністю, і саме через це його було мобілізовано в лютому 2022 року до ЗСУ.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 р. у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що виплативши позивачеві різницю між 250-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2008) та 20-місячним грошовим забезпечення (відповідно до постанови №499, яка регулювала розмір одноразової грошової допомоги (ОГД) у 2008 році, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Посилається на те, що у 2024 році позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності та одноразова грошова допомога (ОГД) має складати 757 000 грн, однак відповідач протиправно здійснив виплату грошової допомоги у розмірі 116 211 грн, керуючись розміром прожиткового мінімуму на 01 січня 2008 року.

Відповідач (Міністерство оборони України) надав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість. Зазначає, що у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на а 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, тому відповідач не допустив порушень спеціального законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві, вперше призначена ІІІ група інвалідності 18.12.2008 року, що підтверджується довідкою МСЕК серія СМЕ-ДНА-01 №633352, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена строком до 01.10.2009 року.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААД №090024 позивачу з 13.08.2024 встановлена ІІІ група інвалідності (захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини), переогляд 10.08.2025.

Відвідачем призначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленим законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2008) в сумі 158 700 гривень.

Оскільки, у 2008 році позивач отримав 42 039,00 грн, то відповідачем розрахована різниця одноразової грошової допомоги в розмірі 116 211,00 грн.

Позивач вважає протиправними дії Міністерства оборони України щодо недонарахування позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 757 000грн за встановлення ІІІ групи інвалідності у 2024 році.

Позивач вважає, що розмір одноразової грошової допомоги повинен обраховуватися із прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2024 року, оскільки інвалідність встановлена в 2024 році, при цьому, після 01.10.2009 року він вже не вважався особою з інвалідністю.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.02.1993 року №2232-XII, який визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами ст.41 Закону №2232-XI виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи,

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи,

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи.

За правилами пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).

Пунктом 2 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16 - 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно із пунктом 8 Порядку № 975, в редакції постанови Кабінету Міністрів № 335 від 18 травня 2017 року, у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Слід зазначити, що питання повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності в межах дворічного строку після первісного встановлення інвалідності не є спірним у цій справі, спірним питанням є лише розмір виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із повторним встановленням групи інвалідності.

Пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку № 975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

При цьому Порядком № 975 чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності під час повторного огляду, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше.

Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності ІII групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу вперше ІІІ група інвалідності була встановлена в 2008 році.

Так, вперше позивачу призначена ІІІ група інвалідності 18.12.2008 року, що підтверджується довідкою МСЕК серія СМЕ-ДНА-01 №633352, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби. Інвалідність встановлена строком до 01.10.2009 року.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААД №090024 позивачу з 13.08.2024 встановлена ІІІ група інвалідності (захворювання, пов`язане з захистом Батьківщини), переогляд 10.08.2025.

Наведені вище правові норми встановлюють, що розмір одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України і такий розмір одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності вперше.

Зазначений висновок узгоджується з правової позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2024 року у справі № 240/512/22, від 08 травня 2024 року у справі № 240/17749/20 та від 18 червня 2024 року у справі № 240/20065/20.

Слід зазначити, що нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, якими врегульовано виплату одноразової грошової допомоги, не визначено в якості умови, яка впливає на визначення дня виникнення права на отримання допомоги, такої умови як закінчення строку інвалідності, яку встановлено вперше.

Таке законодавче врегулювання обумовлено самим поняттям «одноразова грошова допомога», яка є одноразовою, а не багаторазовою і її виплата розпочинається від моменту первинної втрати працездатності/встановлення інвалідності, а далі відбувається доплата допомоги, у разі встановлення вищої групи інвалідності або зміни її причинного зв`язку, але виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день первинного встановлення інвалідності.

Натомість вищезазначеними нормами передбачено, що якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Оскільки позивачеві вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 18.12.2008 (довідка МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №633352), яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням військової служби, а тому одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням іншої причини, але тої самої групи інвалідності 03.08.2024 під час наступного огляду (захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини) (довідка МСЕК серії 12ААД №090024) повинна бути визначена (обрахована), виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, а саме на 01.01.2008.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, виплативши позивачеві різницю між 250-кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2008) та 20-місячним грошовим забезпечення (відповідно до постанови №499, яка регулювала розмір ОГД у 2008 році), відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача спростовуються доводами, викладеними відповідачем та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 04.03.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко