Справа № 420/24701/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/24701/25
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. по справі за адміністративним позовом Спільного підприємства «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі товариства з обмеженою відповідальністю до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2025р. СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі ТОВ звернулося до суду із позовом до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 18.04.2025р. за №1 та за №1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що посадовими особами податкового органу була проведена планова документальна виїзна перевірка СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених ПК України, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 1.07.2018р. по 30.09 2024р. відповідно до затвердженого плану, за результатами якої складений акт від 24.03.2025р. за №170/34-00-07-01/22480087, у висновках якого встановлено порушення вимог податкового законодавства.

На підставі встановлених порушень, 18.04.2025р. податковим органом прийнято податкові повідомлення рішення:

- за №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14 460 545,75грн. (11 995 627грн. за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- за №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн. (1 122 263грн. за податковим зобов`язанням, 280 565,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т.1 а.с.49-54).

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та незаконними, оскільки висновки податкового органу в акті перевірки є хибними.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків форми «Р» від 18.04.2025р. №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14 460 545,75грн. (11 995 627грн. за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) та №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн. (1 122 263грн. за податковим зобов`язанням, 280 565,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Стягнуто з Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі ТОВ судові витрати у сумі 30 280грн.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення діяв не в межах та з порушенням норм податкового законодавства, оскільки висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, ґрунтуються на припущеннях та є хибними.

Вирішуючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 9.08.2001р. СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі Товариства з обмеженою відповідальністю було зареєстровано, знаходиться на податковому обліку в органах державної податкової служби, є платником податку на прибуток, ПДВ, податку з доходів фізичних осіб та інших.

Видами господарської діяльності є: 10.32 Виробництво фруктових і овочевих соків (основний); 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.; 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 10.39 інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.51 перероблення молока, виробництво масла та сиру; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.

На підставі наказу Управління ДПС від 2.01.2025р. за №1 у період з 14.01.2025р. по 17.03.2025р. на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 77.1 ст.77, пп.69.35-2 ст.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, посадовими особами контролюючого органу проведена планова документальна виїзна перевірка СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх податків та зборів, передбачених ПКУ, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період діяльності з 1.07.2018р. по 30.09.2024р. відповідно до затвердженого плану, за результатами якої складено Акт від 24.03.2025р. за №170/34-00-07-01/22480087 «Про результати документальної планової виїзної перевірки СПІЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕННОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ (» (т.1 а.с.55-173), у висновках якого встановлено, крім іншого, вимог:

- пп.14.1.206,14.1.267 п.14.1 ст.14, п.44.1., п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп. 140.5.4 п. 140.5. ст.140 ПК України, ст.1,3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), п.7,10 МСБО 18 «Дохід», п1,2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88, в результаті чого занижене податок на прибуток у розмірі 11 995 627 грн, у тому числі 2019 рік 84574грн, 2020 рік-538 423 грн, 2021 рік 1 597 533грн, 2022- 1 949 986 грн.; 2023 рік 1 731 310 грн.; три квартали 2024 року 6 093 801 грн;

- п.44.1 ст.44, п.198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Мінфіну від 28.01.2016 року №21, занижене податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет у розмірі 1 122 263 грн, у т.ч. по періодам: жовтень 2020 року - 268 063 грн; листопад 2020 року - 226 032 грн; серпень 2021 року - 171 938 грн; вересень 2021 року - 27 064 грн; листопад 2021 року - 13 505 грн; січень 2022 року - 415 661 гривень.

Позивач подав заперечення на акт перевірки та отримав відповідь від податкового органу про залишення висновків Акту перевірки без змін (т.1 а.с.174-198).

Також, позивач оскаржив ППР в адміністративному порядку до ДПС України (т.1 а.с.199-223).

Проте, рішенням ДПСУ від 3.07.2025р. ППР залишені без змін, скарга - без задоволення (т.1 а.с.224-238).

В подальшому, на підставі встановлених порушень в акті перевірки, 18.04.2025р. ГУ ДПС прийнято податкові повідомлення рішення форми «Р»:

- за №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14 460 545,75грн. (11 995 627грн. за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями);

- за №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1 402 828,75грн. (1 122 263грн. за податковим зобов`язанням, 280 565,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) (т.1 а.с.49-54).

Як вбачається із Акту перевірки, що позивачем порушені вимоги: пп.14.1.206,14.1.267 п.14.1 ст.14, п.44.1., п.44.2 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп. 140.5.4 п. 140.5. ст. 140, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст.198 ПК України, ст.1,3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимог розділу 4 Концептуальної основи фінансової звітності (ухваленою Радою МСБО у вересні 2010 року), п.7,10 МСБО 18 «Дохід», п1,2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року №88.

Позивач вважає вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними та незаконними, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваних рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність та скасування, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями пп.20.1.4 п.20.1 ст.21 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до положень пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України, проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

До процентів включаються: а) платіж за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит; б) платіж за використання коштів, залучених у депозит; в) платіж за придбання товарів у розстрочку; г) платіж за володіння та користування майном згідно з договорами фінансового лізингу (фінансової оренди) (без урахування частини лізингового платежу, що надається в рахунок компенсації частини вартості об`єкта фінансового лізингу); ґ) винагорода (дохід) орендодавця як частина орендного платежу за договором оренди житла з викупом, сплачена фізичною особою платнику податку, на користь якого відступлено право на отримання таких платежів.

Проценти нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості чи вартості майна або у вигляді фіксованих сум. У разі якщо залучення коштів здійснюється шляхом продажу облігацій, казначейських зобов`язань чи ощадних (депозитних) сертифікатів, емітованих позичальником, або шляхом врахування векселів та здійснення операцій з придбання цінних паперів із зворотним викупом, сума процентів визначається шляхом нарахування їх на номінал такого цінного паперу, виплати фіксованої премії чи виграшу або шляхом визначення різниці між ціною розміщення (продажу) та ціною погашення (зворотного викупу) такого цінного паперу.

Платежі за іншими цивільно-правовими договорами незалежно від того, встановлені вони в абсолютних (фіксованих) цінах або у відсотках суми договору або іншої вартісної бази, не є процентами.

Підпунктом 14.1.267 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Стаття 44 ПК України встановлює вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, а також документального підтвердження виконання вимог податкового та іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи

Згідно з п.44.1, 44.2 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Стаття 134 ПК України визначає об`єкт оподаткування податку на прибуток, яким відповідно до пп.134.1.1 п.134, зокрема є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Підпунктом 140.5.4 п.140.5. ст.140 ПК України визначені випадки придбання товарів, які тягнуть за собою збільшення податкового (звітного) періоду - на суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у п.140.2 та пп.140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до ст.39 цього Кодексу).

Положення ст.198 ПК України регламентує питання податкового кредиту.

Так, у відповідності до п.198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За правилами п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як вбачається із Акту перевірки, що перевіркою повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) встановлено його заниження на 65 880 906грн., що відбулось в результаті:

- не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання) за 3 кварталу 2024 року у розмірі 26 580 668грн по взаємовідносинам з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди);

- безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на загальну суму 33 016 661грн за 2020-2024 роки по договорам позики з ОСОБА_1 ;

- не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) дохід у вигляді вартості безоплатно отриманих активів сировини на суму 6 283 578грн по договорам поставки з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» (згідно з актом перевірки нереальні господарські операції) за період 2020-2022 роки.

Отже, саме за вказаними порушеннями встановлено заниження на 65 880 906грн. (26 580 668грн. + 33 016 661грн. + 6 283 578грн.) фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток).

Також, в Акті перевірки податковим органом зазначено про заниження податку на прибуток на 761 465грн. за відсутністю задекларованого показника рядків 3.1.6 та 3.1.7 додатку РІ по декларації з податку на прибуток по взаємовідносинам з контрагентами-нерезидентами з ОАЕ, Гонконгу, Туркменістану та Польською компанією-командитним товариством у 2018-2020р.

При цьому, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що оскаржуване ППР про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14 460 545,75грн. (11 995 627грн. за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) прийнято саме за порушення, які призвели до заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) на 65 880 906грн., що також підтверджується розрахунком грошового зобов`язання у додатку до ППР.

Отже, судова колегія зазначає, що у грошове зобов`язання визначене в оскаржуваному ППР №1 про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів на 14 460 545,75грн. (11 995 627грн. за податковим зобов`язанням, 2 464 917,75грн. за штрафними (фінансовими) санкціями) відповідачем не включено будь-яких нарахувань за господарськими операціями контрагентами-нерезидентами з ОАЕ, Гонконгу, Туркменістану та Польською компанією-командитним товариством у 2018-2020р., а тому СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» у позові не наводило обставин щодо вказаних господарських операцій, оскільки вони не є предметом судового розгляду у даній справі.

Належних доказів у спростування вказаних обставини податковим органом не надано.

Що стосується взаємовідносин позивача з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) судом першої інстанції встановлено, що обставини придбання позивачем обладнання у вказаних контрагентів учасниками справи не оскаржується (т.3 а.с.2-60, а також копії документів, які надійшли через «Електронний суд» та долучені до відповіді на відзив т.5 а.с.148-152).

5.11.2020р. СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» уклало із Scholle IPN PACKAGING, INC (США) договір оренди обладнання - ротаційної машини для упакування продукції в готовий пакет: серійний номер 16.RFM.021, відповідно до умов Scholle IPN PARKAGING, INC. як власник обладнання - передало його в строкове платне користування (оренду) СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА». Орендна плата складала 5 194євро на місяць. Вартість придбання обладнання складає 241 300євро вирахуванням загальної суми всіх виконаних орендних платежів, але без врахування відсоткової складової орендної плати.

7.01.2021р. компанія Scholle IPN PACKAGING, INC (США) продала вказане обладнання компанії ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація), яка його передала у власність компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) на підставі контракту від 23.05.2022р.. За тристоронньою угодою оренда плата продовжила сплачуватись ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація).

Проте з початком військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні воєнного стану, відповідно до постанови Національного Банку України від 24.02.2022р. №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» перестало виплачувати орендну плату на користь компанії ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТАЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська Федерація).

Між тим, 23.05.2022р. на підставі контракту №FTM-230522 компанія ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) передало у власність компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) обладнання. Обладнання знаходиться у СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА, отримання якого підтверджено актом приймання-передачі від 13.10.2021р.

Враховуючи те, що орендну плату необхідно було сплачувати новому орендодавцю компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) та воєнний стан в Україні, СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» направило лист від 17.08.2022р. за №288 в НБУ та отримало відповідь, що згідно з п.14 та 17 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022р. №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (із змінами) здійснення розрахунків на користь компанії SCHOLLE IPN EUROPE B.V. Нідерланди) по договору оренди обладнання від 05.11.2020 неможливо (т.3 а.с.47-49).

Також у СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» знаходиться в оренді обладнання Bossar Pouch Maker BPMS-2.4 (договір від 1.02.2021р.).

СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» продовжувало використовувати у своєї господарської діяльності вказане обладнання, а тому відповідно нараховувало амортизацію та нараховувало орендну плату, у зв`язку з чим на час перевірки станом на 30.09.2024р. рахується кредиторська заборгованість перед SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) на суму 20 462 422,81грн.

За висновками в Акті контролюючого органу СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» фактично отримало безоплатно у власність вказане обладнання, а тому занизило інші операційні доходи на 26 580 668грн.

Проте, судова колегія зазначає, що в Акті перевірки відсутні будь-які належні докази переходу права власності на вказане майно до СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА». Також відсутнє посилання на будь-якій нормативний акт щодо переходу права власності на обладнання позивачу.

Також, введення в Україні воєнного стану та неможливість сплати орендної плати за вказане майно не можуть свідчити про перехід права власності.

Посилання контролюючого органу в Акті перевірки, що на теперішній час відсутні письмові вимоги або звернення до суду про повернення обладнання, також не є підставою для переходу права власності на обладнання.

Отже, судова колегія вважає, що питання виплати власнику обладнання орендної плати за період користування ним буде вирішуватися СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» після законодавчого врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором як це передбачено п.1 Постанови КМУ від 3.03.2022р. №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

При цьому, судова колегія вважає, що не може вважатися власністю СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» обладнання, яке знаходиться в оренді позивача за відповідними діючими договорами, лише за думкою перевіряючих, викладеної в акті перевірки, без наявності належних доказів придбання (переходу) права власності до позивача. При цьому необхідно враховувати знаходження Україні у воєнному стані з 24.02.2022 року.

Отже, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що висновки податкового органу в Акті перевірки щодо заниження на 26 580 668грн. фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) у результаті не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) доходу у вигляді вартості безоплатно отриманих активів (обладнання) за 3 кварталу 2024р. у розмірі 26 580 668грн. по взаємовідносинам з компанією ООО «ШОЛЛЕ ИПН ВОСТОЧНАЯ ЕВРОПА» (Російська федерація) та з компанією SCHOLLE IPN EUROPE B.V. (Нідерланди) є хибними та неправомірними.

Що стосується висновків податкового органу в Акті перевірки щодо заниження на 33 016 661грн. фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) відбулось у результаті безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на вказану суму за 2020-2024р. по договорами позики з ОСОБА_1 ОСОБА_2 , то судова колегія зазначає наступне.

Так, податковим органом під час проведення спірної перевірки встановлено, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» укладені договори позики з громадянином Ізраїлю ОСОБА_2 та гр-кою ОСОБА_1 . Вказані договори передбачали виплату відсотків за користування позикою. При цьому, із вказаних відсотків позивачем сплачені всі податки, встановлені законодавством (т.2 а.с.1-179). В матеріалах справи наявні документи, які підтверджують статус ОСОБА_3 як громадянина Ізраїлю (копія паспорту) та особи, яка у 2023-2024р. мала посвідку на тимчасове проживання у Грузії та платником податків у Грузії).

Як вбачається із матеріалів справи, що висновки податкового органу про завищення фінансових витрат на 33 016 661грн. ґрунтуються на понятті відсотків, наведеному у пп.14.1.206 п.14.1 ст.14 ПК України і понятті позики, наведеному у пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 ПК України, та на думку яких витрати на сплату відсотків за договорами позики з суб`єктами, які не є фінансовими установами не надають права суб`єкту господарювання відносити вказані виплати до фінансових витрат.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що правова оцінка зазначеній позиції посадових осіб органів ДПС надана Верховним Судом, правовий висновок якого в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковим для застосування.

Так, у постанові від 18.11.2021р. у справі №640/18631/18 Верховний Суд, розглянувши справу у порядку касаційного провадження, зазначив, що ключовим у цій справі є питання правильності віднесення сплачених за договорами позики з фізичними особами відсотків до складу фінансових витрат підприємства, як наслідок зменшення фінансового результату до оподаткування при визначенні бази оподаткування податком на прибуток.

У постанові Верховного суду зазначено, що порушення пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПКУ платником податку контролюючий орган пов`язує із визначенням, наданим пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 ПКУ, відповідно до якого позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Колегія суддів вважає таку позицію ГУ ДПС необґрунтованою, оскільки, по-перше, зазначена норма не регулює питання формування фінансових витрат підприємства, а по-друге, фактично, контролюючий орган ставить у залежність порядок визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток від статусу суб`єкта, з яким було укладено договір, пов`язаний із запозиченням коштів.

Однак, як норми ПКУ, так і національні положення (стандартів) бухгалтерського обліку та/або міжнародні стандарти фінансової звітності обов`язковою умовою для віднесення отриманих доходів до складу доходів, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування, а так само понесених витрат до складу витрат, на які зменшується фінансовий результат до оподаткування, визначають пов`язаність таких доходів/витрат із господарською діяльністю платника податку, крім випадків прямо передбачених такими положеннями або ПКУ.

Відповідно до пункту 3 ПСБО 31 «Фінансові витрати» фінансові витрати - витрати на проценти та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями.

Пунктом 4 цього ПСБО визначено, що фінансові витрати визнаються: - юридичними особами, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визнані мікропідприємствами, малими підприємствами, непідприємницькими товариствами, підприємствами, які ведуть спрощений бухгалтерський облік доходів та витрат відповідно до податкового законодавства, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності - витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями); - іншими юридичними особами витратами того звітного періоду, за який вони були нараховані (визнані зобов`язаннями), крім фінансових витрат, які капіталізуються.

Відповідно до МСБО 23 «Витрати на позики» основним принципом цього стандарту є те, що витрати на позики, що безпосередньо відносяться до придбання, будівництва або виробництва кваліфікованого активу, є частиною собівартості такого активу. Інші витрати на позики визнаються як витрати. Згідно з пунктом 5 цього МСБО витрати на позики - витрати на сплату відсотків та інші витрати, понесені суб`єктом господарювання у зв`язку із запозиченням коштів.

Отже, як норми національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, так і міжнародних стандартів фінансової звітності відносять до складу фінансових витрат витрати платника податку на сплату процентів за позиками, незалежно від статусу суб`єкта, з яким було укладено відповідний договір.

Окрім того, у постанові Верховного Суду також вказано, що враховуючи, що ГУ ДПС не заперечує факт того, що отримані від фізичних осіб грошові кошти були пов`язані із господарською діяльністю позивача, а згідно з Актом перевірки ГУ ДПС підтверджує правильність нарахування і сплати позивачем, як податковим агентом, податку на доходи фізичних осіб та військового збору при виплаті фізичним особам процентів за позиками, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд зазначає, що у даній справі контролюючим органом також не спростовано, що отримані від фізичних осіб грошові кошти були пов`язані із господарською діяльністю позивача, та нараховані і сплачені позивачем, як податковим агентом, податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Враховуючи вказане, судова колегія зазначає, що податковим органом як суб`єктом владних повноважень не доведено заниження на 33 016 661грн. фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), що відбулось на думку відповідача в результаті безпідставного включення до рядка 2250 «Фінансові витрати» (Звіт про сукупний дохід) нараховані відсотки на вказану суму за 2020-2024р. по договорам позики з ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Що стосується висновків податкового органу в Акті перевірки щодо повноти визначення фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток) заниження відбулось також в результаті не включення до рядка 2120 «Інші операційні доходи» звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) дохід у вигляді вартості безоплатно отриманих активів сировини на суму 6 283 578грн. по договорам поставки з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» (згідно з актом перевірки нереальні господарські операції) за період 2020-2022р., то судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, що за господарськими операціями з вказаними суб`єктами господарювання ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» також нараховані грошові зобов`язання з ПДВ з посиланням на неправомірність віднесення до податкового кредиту 693 097грн. (ТОВ «НЕОФІШ») та 429 166грн. (ТОВ «КОРТЕС ГРУПП»).

Так, дослідивши зміст Акту перевірки та матеріали справи, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість висновків контролюючого органу в частині твердження нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ», що призвело до неправомірного нарахування податку на прибуток та прийняття оскаржуваного ППР про нарахування грошових зобов`язань з ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи, що СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» (покупець) уклало з ТОВ «НЕОФІШ» договори поставки сільськогосподарської сировини від 23.03.2020р., від 22.07.2021р., згідно з якими постачальник зобов`язується протягом відповідно 2020-2021р. та 2021-2022р. поставляти сільськогосподарську сировину (вишні, абрикоси, персики, яблука та інші), а покупець приймати та оплачувати її у порядку, визначеному у договорі (т.3 а.с.61-70).

Також СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» (покупець) уклало з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» договір поставки сільськогосподарської сировини від 30.07.2021р., відповідно до якого постачальник зобов`язується протягом 2021-2022р. поставляти сільськогосподарську сировину (вишні, абрикоси, персики, яблука та інші), а покупець приймати та оплачувати її у порядку, визначеному у договорі (т.3 а.с.71-75).

На підставі вказаних договорів здійснювались господарські операції по поставки сільськогосподарської сировини позивачу.

Як вбачається із матеріалів справи, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в акті перевірки зазначено, що господарські операції позивача із вказаними контрагентами мали нереальний характер. При цьому згідно з Актом перевірки досліджені всі первинні документи щодо здійснення цих операцій.

В Акті не заперечується, що господарські операції відображені у бухгалтерському обліку позивача за відповідний період; суму ПДВ по податковим накладним, які досліджені та перераховані в Акті перевірки, включено до податкового кредиту відповідного періоду, податкові накладні пройшли реєстрацію в ЄРПН та сума податкового кредиту відповідає податковій декларації з ПДВ за відповідний період та відповідає бухгалтерському обліку.

При цьому позивачем при в`їзді на територію підприємства встановлена фото фіксація транспорту та товару, якій ввозиться для використання в господарській діяльності, що достовірно підтверджує реальність господарських операцій.

Підставою для твердження відповідача нереальності господарських операцій вказана податкова інформація відносно контрагентів позивача, а також інших суб`єктів господарювання по ланцюгу постачання.

Зокрема, податковий орган в акті перевірки, посилається на узагальнену податкову інформацію ГУ ДПС у Миколаївський області щодо ТОВ «НЕОФІШ» №29/14-29-04-06-07/43482801 від 1.05.2023р., згідно з якою, як зазначено у висновках Акті перевірки, встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021р. Кількість платників станом на 1.01.2020р. - 1 особа, станом на 31.12.2021р. - 4 особи. ТОВ «НЕОФІШ» зареєстроване платником ПДВ з 3.03.2020р. Свідоцтво анульовано за рішенням контролюючого органу 7.03.2023р. Підприємство з грудня 2021р. не декларувало обсяги реалізації та обсяги придбання.

Отже, з ТОВ «НЕОФІШ» офіційно зареєстрованим платником ПДВ з 3.03.2020р. до 7.03.2023р. господарські операції позивача с ТОВ «НЕОФІШ» відбувались у 4 кварталі 2020р. та 3 кварталі 2021р. Позивач надав до перевірки, а також в матеріалах справи наявні копії договорів та всі первинні документи видаткові накладні, ТТН та інші. щодо здійснення вказаних операцій та відобразив їх відповідно у бухгалтерському обліку (т.3 а.с.66-70,92-105, т.4 а.с.202-215, копії первинних документів, які надійшли через «Електронний суд» та долучені до матеріалів справи ухвалою суду від 02.10.2025 року т.5 а.с.167-181).

Що стосується господарських відносин позивача з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП», як вказано в Акті перевірки, що в наданих до перевірки ТТН за 2021 рік по взаємовідносинам з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» зазначено, що автомобільним перевізником сировини було ТОВ «Арес Логістик» та ФОП. Згідно з даними ЄРПН ТОВ «Арес Логістик» протягом листопада 2021 року не виписувало та не реєструвало на адресу ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» податкові накладні щодо надання послуг перевезення. Крім того, за даними звіту за формою 4-ДФ, ТОВ «Арес Логістик» значиться 17 осіб. Сума нарахованого доходу на кожного працівника за листопад 2021 року - 750 гривень. При співставленні даних звіту за формою 4-ДФ та даних ТТН встановлено, що зазначені водії не перебували у трудових відносинах з ТОВ «Арес Логістик».

ГУ ДПС у Миколаївській області складено узагальнену податкову інформацію щодо результатів опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТОВ «КОРТЕС ГРУПП», згідно з якою встановлено неправомірне складання податкових накладних за жовтень 2021р. За даними Відомостей про об`єкти оподаткування інформація щодо наявності у власності/користуванні об`єктів оподаткування відсутня. ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» не є виробником поставленої на адресу СП «Вітмарк-Україна» в формі ТОВ продукції (яблука), а є посередником.

Посадовим особам, які здійснювали перевірку надані всі первинні документи щодо господарських операцій, які відображені у бухгалтерському обліку позивача (видаткові накладні, ТТН, посвідчення про якість продуктів, документи на вантажні автомобілі та водіїв, які доставляли вантаж на територію позивача, інші). Копії вказаних документів надані до позову та досліджені судом (т.3а.с.71-91,106-250, т.4 а.с.1-201).

В Акті перевірки щодо порушень податкового законодавства позивачем по господарським взаємовідносинам з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» не дотримано вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну від 20.08.2015 року №727 (далі Порядок №727), згідно із п. 5 розділу ІІ якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Навпаки в Акті перевірки на заперечується наявність первинних документів щодо господарських відносин позивача з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ» та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку.

Висновки контролюючого органу фактично ґрунтуються лише на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що надані до позову первинні документи здійснення господарських операцій, які відображені в бухгалтерській та податковій звітності позивача, та спростовують висновки Акту перевірки про наявність порушень податкового законодавства.

При цьому, судова колегія вважає, що саме позивач будь-яких порушень податкового законодавства по господарським операціям не допустив та надав всі документи, які свідчать про здійснення вказаних господарських операцій.

Окрім того, навіть наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів по ланцюгу господарських відносин не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов`язань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.06.2018р. по справі №826/16272/13-а, від 27.03.2018р. по справі №816/809/17, Верховним Судом викладений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якого норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з практикою Верховного Суду зі спорів щодо оскарження рішень податкових органів з оцінки питань щодо відсутності у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів, наявності або відсутності окремих документів, а також недоліки в їх оформленні, відсутності ТТН, порушення податкової дисципліни по ланцюгу постачання, які не можуть бути безумовною підставою для висновку про нереальність господарських операцій та для позбавлення суб`єкта господарювання податкового кредиту.

Так, висновком Верховного Суду, викладеному у постановах по справам №826/7704/16 від 19.06.2018 року, №2а/1770/3360/12 від 30.01.2018 року критична оцінка надана посиланню контролюючих органів на відсутність у контрагентів позивача власних чи орендованих основних фондів, кваліфікованих фахівців для здійснення діяльності, оскільки сама по собі наявність або відсутність у контрагентів основних фондів, певної кількості персоналу, не можуть являтися вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки; податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником. При цьому залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 року по справі №826/16272/13-а дійшов висновку, що посилання контролюючого органу на наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента по ланцюгу постачання, а також на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення акту про неможливість проведення звірки будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічний правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 21.05.2020р. у справі №810/4287/16. Верховним судом вказано, що контролюючим органом всупереч вимог ст.71 КАС України (у редакції до 15.12.2017) та ст.77 КАС України (у редакції після 15.12.2017) не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів підряду, укладених позивачем з контрагентом, як не було надано і доказів про наявність фактів, які встановлені судами, однак не враховані під час прийняття рішень, та свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Незмінність вказаного правового висновку у справі №810/4287/16 та інших справах зазначена в ухвалі Верховного Суду від 21.08.2023р. по справі №160/20091/22 при поверненні касаційної скарги податкового органу.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірне сформовані витрати та податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «КОРТЕС ГРУПП» та з ТОВ «НЕОФІШ».

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог СП «ВІТМАРК-УКРАЇНА» в формі ТОВ, оскільки податковим органом дійсно прийнято оскаржуване податкові повідомлення-рішення не в межах та з порушенням чинних норм податкового законодавства, виходячи із вище встановлених обставин.

У контексті оцінки доводів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту отримання.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко