Справа № 585/1033/25
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 березня 2026 року

м. Київ

справа № 585/1033/25

адміністративне провадження № К/990/7144/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Коваленко Н.В., Стеценка С.Г.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 585/1033/25 за позовом ОСОБА_1 до Громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Роменської міської ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про визнання рішення у відповідній частині протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Роменської міської ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати підпункт 2 пункту 2 рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 19 лютого 2025 року "Про квартирні питання" щодо зняття з квартирного обліку у зв`язку з поліпшенням житлових умов до встановлених законодавством норм: ОСОБА_1 , склад сім`ї: 4 особи (він, дружина, донька, син);

- зобов`язати Виконавчий комітет Роменської міської ради Сумської області поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку з 15 липня 2009 року.

Суд першої інстанції розгляд справи здійснював за правилами загального позовного провадження.

Роменський міськрайонний суд рішенням від 12 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

ОСОБА_1 не погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і 3 грудня 2025 року вперше подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 21 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернув скаржнику, оскільки останній не виконав вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

12 лютого 2026 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Єрньєй Аллу Анатоліївну вдруге подав касаційну скаргу.

Верховний Суд ухвалою від 4 березня 2026 року касаційну скаргу залишив без руху, через те, що скаржник подав касаційну скаргу з пропуском строку встановленого статтею 329 КАС України.

На виконання вимог ухвали про залишення скарги без руху представник позивача надіслав клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

В обґрунтування поважності причин скаржник зазначає, що вже звертався з касаційною скаргою, проте ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу було повернуто.

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, отриманою внаслідок виконання обов`язків військової служби, має стійкий розлад функцій організму, що призводить до обмеження його життєдіяльності. Ухвала Верховного Суду від 21.01.2026 разом з касаційною скаргою та додатками до неї передана Подолякою О. О. представнику 03.02.2026.

Крім того, представник позивача у клопотанні про поновлення строку вказує, що постійні повітряні тривоги, відсутність електроенергії паралізують офісну роботу, тому тільки 12 лютого 2026 року, з урахуванням недоліків, що були підставою для залишення касаційної скарги без руху та її повернення, позивач через свого представника подав повторно касаційну скаргу.

Позивач просить врахувати наведені обставини та вважає, що вказаний строк був пропущений з поважних причин, у зв`язку з чим просить його поновити.

Розглянувши зазначену заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для його поновлення не можуть бути визнані поважними з огляду на таке.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Аналіз положень статей 5, 13, 328, 329 КАС України дозволяє дійти висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.

Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 6 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Верховний Суд також звертає увагу на те, що при вирішенні питання про поновлення строку касаційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги/відмови у відкритті касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою до дати повторного звернення з касаційною скаргою і так далі.

Як було установлено, позивач вже звертався 3 грудня 2025 року до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Верховний Суд ухвалою від 21 січня 2026 року повернув цю касаційну скаргу її автору, оскільки вона не відповідала вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України ? у касаційній скарзі не були викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Цю ухвалу Суду про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 отримав 26 січня 2026 року, а повторно з касаційною скаргою до Верховного Суду звернувся лише 12 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку.

Верховний Суд, не заперечуючи права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, водночас зауважує, що таке право не є абсолютним.

Так, невиконання вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та, як наслідок, повернення касаційної скарги, не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, а тому не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Скаржник, маючи намір реалізації наданого йому права на касаційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх процесуальних обов`язків.

Для приведення касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України у скаржника та його представника було достатньо часу, а строк, що сплинув на момент подання касаційної скарги після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції і виготовлення її повного тексту, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.

Крім того, Верховний Суд вже звертав увагу скаржника на те, що вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Щодо посилання представника позивача на те, що ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю, а також на постійні повітряні тривоги і відсутність електроенергії, як на поважність причин пропуску строку, то колегія суддів Верховного Суду зауважує, що ці доводи мають узагальнений характер, не доводять безпосереднього впливу наведених представником позивача обставин на об`єктивну можливість звернення з касаційною скаргою у найкоротший термін після отримання 26 січня 2026 року ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги.

Отже, наведені скаржником обставини не свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та не є об`єктивними істотними перешкодами для своєчасної реалізації процесуальних прав.

Враховуючи викладене, недоліки касаційної скарги скаржником не усунуто, поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження не зазначено.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Ураховуючи те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження відмовити.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2025 року у справі № 585/1033/25 за позовом ОСОБА_1 до Громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Роменської міської ради Сумської області, Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області про визнання рішення у відповідній частині протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.В. Тацій Н.В. Коваленко С.Г. Стеценко