Справа № 420/2857/26
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2857/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 05 лютого 2026 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (далі-відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області № 00 від 23.01.2026 року про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у здійсненні перерахунку його пенсії за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), за вислугу років з 01.03.2015 року відповідно до підпункту в пункту 7 Порядку призначення та виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №713), з урахуванням здійснених виплат без обмеження максимальним розміром пенсії, виплативши різницю між нарахованою та фактично виплаченою сумою пенсії за весь період застосування такого обмеження.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю обмеження пенсії позивача, призначеної у 1983 році як працівнику льотно-випробного складу, максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами).

Позивач наголошує, що оскільки пенсія призначена до набрання чинності обмежувальними нормами Закону №3668-VI, застосування до нього «стелі» виплат порушує принципи незворотності дії закону в часі та неприпустимості звуження змісту і обсягу існуючих прав.

Також позивач зазначає, що щорічний перерахунок згідно з п. 7 Порядку №418 є лише актуалізацією вже існуючого права, а не новим призначенням, тому не може бути підставою для введення обмежень, яких не існувало на момент виходу на пенсію.

З посиланням на практику ЄСПЛ та статтю 46 Закону №1058-IV, позивач наполягає на виплаті різниці між нарахованою та фактично виплаченою сумою за весь період без обмеження строком, оскільки недоплата виникла з протиправних дій відповідача.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що при обчисленні та виплаті пенсії позивачу орган діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Відповідач наголошує, що обмеження пенсійних виплат максимальним розміром (десятьма прожитковими мінімумами) прямо передбачено статтею 2 Закону №3668-VI та частиною 3 статті 27 Закону №1058-IV. Оскільки ці норми є чинними та не визнавалися неконституційними, вони є обов`язковими для застосування всіма органами Пенсійного фонду при здійсненні виплат.

На переконання відповідача, право на отримання пенсії без обмеження її граничного розміру зберігається лише за тими особами, у яких розмір пенсії вже перевищував встановлену «стелю» станом на дату набрання чинності Законом №3668-VI (01.10.2011). В усіх інших випадках, включаючи проведення щорічних перерахунків після вказаної дати, пенсійний орган зобов`язаний дотримуватися встановлених державою фінансових обмежень.

Відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

20 лютого 2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву з додатками (вх. № ЕС/19238/26).

25 лютого 2026 року від представниці позивача надійшла відповідь на відзив з додатками (вхід. № ЕС/20337/26).

Станом на 26 березня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовується позиція сторін в справі, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"з 23.12.1983 року.

Позивач 16.01.2026 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з заявою в якій просив здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за вислугу років з 01.03.2015 року відповідно до підпункту в пункту 7 Порядку призначення та виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №713), з урахуванням здійснених виплат без обмеження максимальним розміром пенсії, виплативши різницю між нарахованою та фактично виплаченою сумою пенсії за весь період застосування такого обмеження.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області рішенням № 00 та супровідним листом № 4291/03-16 від 23.01.2026 року відмовило ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років без обмеження її максимального розміру. Відмова обґрунтована положеннями ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими розмір пенсії з усіма надбавками та індексаціями не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, у зв`язку з чим відповідач констатував відсутність у заявника правових підстав для отримання виплат понад цей ліміт.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся із позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 54 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418.

Відповідно до п.7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу призначаються у розмірі 55 процентів заробітку (пункт 6 цього Порядку) і за кожний рік вислуги (у чоловіків - понад 30 років і у жінок - понад 25 років) пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії за віком. За кожний рік роботи, яка дає право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктом "а" статті 13 та статтею 14 Закону, пенсія збільшується на 1 процент заробітку.

Максимальний розмір пенсій за вислугу років працівників льотно-випробного складу не може перевищувати 85 процентів заробітку. Крім того, працівникам льотно-випробного складу до пенсії за вислугу років нараховуються надбавки та підвищення, передбачені статтями 21 та 77 Закону. Заробіток для обчислення пенсій працівникам льотно-випробного складу визначається в такому порядку: а) у разі призначення (перерахунку) пенсії, яка обчислена із заробітку до 1992 року, скоригований відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 липня 1992 р. №395 "Про додаткове коригування рівнів державних пенсій" (ЗП України, 1992 р., №8, ст.188) середньомісячний заробіток підвищується за коефіцієнтом, який визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на 1005 карбованців; б) якщо пенсія обчислюється з урахуванням заробітку після 1 січня 1992 р., то частина заробітку до 1 січня 1992 р. коригується відповідно до підпункту "а" цього пункту, а заробіток за кожний місяць після 1 січня 1992 р. збільшується на коефіцієнт, що визначається як частка від ділення середньої заробітної плати працівників народного господарства за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, на середню заробітну плату працівників народного господарства за відповідний місяць. З одержаної суми обчислюється пенсія за нормами, встановленими Законом України "Про внесення змін до статті 53 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; в) у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. Виплата пенсії здійснюється з урахуванням абзаців четвертого та п`ятого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення" максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Так, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI від 08.07.2011 передбачено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пунктом другим розділом II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 911-VIII від 24.12.2015 визначено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З 01.10.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», відповідно до якого встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, що втратили працездатність.

Пунктом 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом. Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Відповідно до положень ст. 57 Повітряного кодексу України, екіпаж повітряного судна складається з осіб льотного складу, до якого належать особи льотного екіпажу та екіпажу пасажирського і вантажного салону, які під час польоту постійно виконують функції з виконання процедур, передбачених керівництвом з льотної експлуатації повітряного судна; обслуговування устаткування, механізмів та приладів, необхідних для польоту повітряного судна, а також обладнання, встановленого на повітряному судні та необхідного для виконання польотного завдання; забезпечення процедур безпеки пасажирів на борту повітряного судна та їх обслуговування.

Склад екіпажу визначається залежно від типу повітряного судна, характеристик і тривалості польоту, характеру операцій, для яких це повітряне судно призначене. Поіменний список членів екіпажу визначається експлуатантом перед кожним польотом. Усі члени екіпажу належать до льотного складу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , отримує пенсію за вислугу років як представник льотного екіпажу.

Отже, позивач відноситься до категорії фахівців «член льотного екіпажу повітряних суден цивільної авіації (пілот, штурман, бортінженер, бортмеханік, бортрадист, льотчик-наглядач), оскільки він як штурман та пілот повітряного судна відносився до членів екіпажу повітряного судна.

Згідно ч.1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, у яких вони зайняті.

На виконання положень статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», - Кабінет Міністрів України прийняв постанову №418 від 21 липня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу».

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років постанови №418 до вказаних посад належать члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів.

Під час судового розгляду справи встановлено, що посада позивача належить до переліку працівників льотного складу, робота яких дає право на встановлення пенсії за вислугу років відповідно до постанови №418 і він має право на пенсію як працівник льотного екіпажу.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 17 листопада 1999 року №1222-XIV "Про внесення змін до деяких законів України "Кабінет Міністрів України у відповідній постанові від 10 лютого 2000 року №264 "Про порядок обчислення заробітку для призначення пенсій особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації" установив, що особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, заробіток для обчислення пенсії визначається згідно з пунктом 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Таким чином, згідно вказаної норми законодавства на перерахунок пенсії на підставі пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", мають право особи льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації, зокрема пілоти, відтак враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин в частині обрахунку середнього заробітку для обчислення пенсії позивача, мають бути застосовані положення постанови КМУ від 10 лютого 2000 року №264 і, як наслідок, п.7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу», затвердженого постановою КМУ від 21.07.1992 №418.

Враховуючи матеріали справи та наведене, суд встановив, що відповідач не обґрунтовано відмовив позивачу у перерахунку пенсії на підставі п.7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого 21.07.1992 постановою Кабінету Міністрів України №418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 за №713) посилаючись на ст.54 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки порядок перерахунку пенсії років працівникам льотного складу цивільної авіації регулюється саме Порядком №418.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача про відсутність у позивача спеціального стажу, що встановлений до ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», скільки вказана норма встановлює тільки право позивача на призначення пенсії за вислугою років, процедура перерахунку пенсії відповідній категорії осіб регулюється Порядком №418.

Суд звертає увагу, що Порядок № 418 є чинним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку із чим суд відхиляє доводи відповідача про те, що підпункт «в» пункту 7 Порядку № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713) на позивача не поширюється. При цьому, зазначені у відзиві зміни, внесені до Закону № 1058-IV, на право позивача на перерахунок пенсії не впливають.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі "Хонякіна проти Грузії" (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Також, Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2004 від 17.03.2004, №20-рп/2004 від 01.12.2004, №8-рп/99 від 06.07.1999, №5-рп/2002 від 20.03.2002, №20-рп/2004 від 01.12.2004).

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 00 від 23.01.2026 року про відмову в перерахунку пенсії.

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі № 580/234/19, у частині, що стосуються права особи на перерахунок пенсії відповідно до підпункту «в» пункту 7 Порядку № 418.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 26.01.2023 року згідно п.7 Порядку призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №713), з урахуванням здійснених виплат без обмеження максимальним розміром пенсії.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат за ст. 139 КАС України судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 23.01.2026 року № 00 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з 26.01.2023 року згідно п.7 Порядку призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 року №713), з урахуванням здійснених виплат без обмеження максимальним розміром пенсії.

Рішення набирає законної сили згідно зі ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено згідно зі ст.295 КАС України протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головнt управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83 ).

Суддя С.О. Cтефанов