Справа № 440/16090/25
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

26 березня 2026 рокум.ПолтаваСправа № 440/16090/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Гаврильєва С.С.,

представника позивача Ралко С.С.,

представника відповідача Мамчич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фермерського господарства "Фаворит-Агро Плюс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2025 року Фермерське господарство " Фаворит-Агро Плюс " засобами системи "Електронний суд" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області , у якій просить:

Визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління ДПС у Полтавській області щодо призначення та проведення перевірки Фермерського Господарства ФАВОРИТ-АГРО ПЛЮС;

Скасувати наказ Головного управління ДПС у Полтавській області про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Фермерського Господарства ФАВОРИТ-АГРО ПЛЮС №3963-п від 21.11.2025 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/16090/25 за позовом Фермерського господарства "Фаворит-Агро Плюс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління ДПС у Полтавській області про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Фермерського Господарства ФАВОРИТ-АГРО ПЛЮС №3963-п від 21.11.2025 на підставі п.п. 78.1.1, 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача.

На підставі наказу №3963-п від 21.11.2025 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Фермерського Господарства ФАВОРИТ-АГРО ПЛЮС.

За результатами перевірки, складено акт від 09.01.2026 № 300/16-31-07-01/37137530.

На підставі вищевказаного акту винесено податкові повідомлення-рішення від 30.01.2026 № 2, 2, 2, 2, 2.

З огляду на зазначене вбачається, що контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, складено акт про проведення перевірки, а за результатами перевірки винесено податкові повідомлення-рішення, таким чином, цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням.

Не погоджуючись з наказом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та діями відповідача з проведення перевірки, позивач звернувся до суду із позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, надані сторонами, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 4 КАС України: адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1); суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7); індивідуальний акт акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пунктом 19).

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушено його права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що "… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію".

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.

У постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду, проаналізувавши положення пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України у взаємозв`язку із рішеннями Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зпу справі №3/35-313 та від 22.04.2008 №9-рп/2008 у справі №1-10/2008, дійшла висновку, що у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що хоча неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, однак може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Крім того, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду постановою від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, де у випадку, якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Вказана позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 17.06.2022 у справі №826/9184/18, від 10.03.2023 у справі №140/2022/18, від 31.10.2023 у справі №380/1802/20, від 10.11.2023 у справі №815/2627/18, від 23.11.2023 у справі №160/7797/23, від 19.08.2024 у справі №420/5252/19.

З матеріалів справи суд встановив, що акт індивідуальної дії, а саме спірний у цій справі наказ Головного управління ДПС у Полтавській області про проведення документальної невиїзної позапланової перевірки Фермерського Господарства ФАВОРИТ-АГРО ПЛЮС №3963-п від 21.11.2025 реалізовано його застосуванням.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що вказаний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Своєю чергою, поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 та підтриманий постановою Верховного Суду від 24.10.2024 у справі №580/2466/19.

З урахуванням висловленої вище позиції Верховного Суду з цього питання, не потребує роз`яснення право позивача щодо звернення до суду, що уповноважений розглядати цей спір, оскільки такий спір не належить до юрисдикції жодного іншого суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, суд, врахувавши суть спірних правовідносин дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною 2 статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі № 440/16090/25 за позовом Фермерського господарства "Фаворит-Агро Плюс" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та скасування наказу.

Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до без безпосередньо Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Повний текст ухвали складено 27.03.2026.

Суддя А.Б. Головко