Справа № 520/3535/26
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

26 березня 2026 року справа № 520/3535/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва Ольга Вікторівна, розглянувши позовну заяву і додані до неї документи за позовною заявою ОСОБА_1 до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Височанського селищного голови О.Мороза щодо відсутності громадського туалету на території місць поховань які розташовані по АДРЕСА_1 та дорогою на базу ФК Металіст де знаходиться місце поховання ОСОБА_1 сина;

- визнати бездіяльність Височанського селищного голови - О.Мороза, щодо відсутності громадського туалету на території місць поховань які розташовані по вулиці Ощепкова, між вулицями Софіївська та дорогою на базу ФК Металіст такою що порушує права ОСОБА_1 гарантовані ст.3 Європейської конвенції про права людини при відвідуванні місця поховання ОСОБА_1 сина;

- зобов`язати Височанського селищного голову - О.Мороза, вирішити питання щодо встановлення громадського туалету на території місць поховань, які розташовані по АДРЕСА_1 та дорогою на базу ФК Металіст;

- стягнути Височанського селищного голови О. Мороза на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 333 000 гривен, завдану порушенням прав ОСОБА_1 , що гарантовані ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій Ользі Вікторівні.

Ухвалою суду від 24.02.2026 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: надати до суду платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1331,20 грн або належні докази в обґрунтування того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (2025 рік), або інші докази на підтвердження відсутності у позивача коштів для сплати судового збору, або відомості щодо наявності в позивача пільг щодо сплати судового збору.

Ухвалою суду від 09.03.2026 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк для виконання ухвали суду від 24.02.2026 про залишення позовної заяви без руху шляхом надання до суду платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 1331,20 грн або довідку органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії ОСОБА_1 за 2025 рік.

До Харківського окружного адміністративного суду 23.03.2026 надійшли пояснення позивача, в яких заявник посилається на ухвалу Верховного суду від 02.08.2019 року у справі №761/12145/17, яка прямо вказує на те, що довідка ДФС України є належним доказом відсутності доходів, і є тим доказом що достатньо для прийняття рішення про звільнення від сплати судового збору. Вказує, що суд посилається на висновки зроблені в ухвалах Верховного суду які мають інші підстави у відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору - на довідки які не висвітлюють наявність у особи доходу. За вказаного, суд повинен керуватись ухвалою Верховного суду від 02.08.2019 року у справі №761/12145/17, як судовою практикою у прийнятті рішення за моїм клопотанням, а не будь якими іншими висновками здійсненими в ухвалах Верховного суду. За вказаного, повідомляє суд про те, що не має доходів, за чого не має можливості сплатити визначений судом судовий збір, за прийняття його позовної заяви.

Дослідивши вказані пояснення, суд зазначає, що наведені у них доводи не можуть бути взяті до уваги як поважні, з огляду на наступне.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі Закон №3674-VI).

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

За приписами частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України "Про судовий збір". З його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділений повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас наведені правові норми дають підстави для висновку про те, що зменшення тягаря несення судових витрат є не безумовним обов`язком суду.

Суд зауважує, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

В ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що належним доказом, який може слугувати підставою для вирішення судом питання про звільнення від сплати судового збору, є довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік або довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Відповідно до висновків викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2024 №990/310/23 доказами на підставі яких суд може вирішити питання щодо зменшення стороні розміру сплати судового збору є: довідка органу Пенсійного фонду України про розмір виплаченої пенсії за попередній календарний рік разом із довідкою органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків), а також інші документи, що підтверджують майновий стан сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі №295/14365/19, від 27.06.2023 у справі №120/3505/22, від 02.11.2023 у справі №120/6039/22, від 18.01.2024 у справі №520/495/23.

Відповідно до доданої позивачем до позовної заяви копії відомостей з ДРФО - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04.01.2026 за період з січень 2025 по грудень 2025 інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня.

Позивачем визначено, що він повинен сплатити судовий збір за 1 позовну вимогу.

Однак, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у 2025 році встановлюють, що він у 2025 році доходів не мав. Тому сплата за подання ним вказаної позовної заяви, при його нульовому доході, перевищує 5% його річного доходу за 2025 рік, то він має право на звільнення судом від сплати судового збору при прийнятті його позовної заяви.

Таким чином, позивачем на підтвердження обставин, зазначених у клопотанні, надано лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 04.01.2026, що є недостатнім для визначення річного доходу позивача.

При цьому, заявником не спростовано можливості сплати судового збору з інших джерел, враховуючи, що позивач отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 06.01.2025, наявність якої судом встановлено з програми "Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)" (адміністративна справа №520/25445/25).

Аналогічний правовий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі №215/3553/17, в ухвалі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №215/3329/19, в ухвалі Верховного Суду від 01.11.2019 у справі №215/4574/17.

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду, копія довідки, надана позивачем, не може бути належним доказом на підтвердження скрутного матеріального становища, оскільки довідка не відображає відомості про об`єктивний матеріальний стан позивача станом на дату подання адміністративного позову, оскільки останній має дохід у виді пенсійної виплати.

Суд критично ставиться до твердження позивача, що єдиним документом, що характеризує майновий стан позивача є відомості Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків у 2025 році.

Отже, надані позивачем докази на підтвердження скрутного матеріального стану повністю не відображають розмір доходів позивача за попередній календарний рік.

Окрім іншого, суд зазначає, що у справі "ФК Мретебі проти Грузії" Європейський суду з прав людини розглядав питання законності відмови Верховного Суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника (футбольного клубу), та відмітив, що Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало.

У цій справі Суд назвав відмову Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору, без відповідного обґрунтування, «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, відмова у звільненні була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет.

Отже, питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Kniat v. Poland"; пункти 63- 64 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі "Jedamski and Jedamska v. Poland").

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Оскільки зазначені умови, за наявності яких позивача можна було б звільнити від сплати судового збору, відсутні, належних доказів, що підтверджують незадовільний майновий стан та відсутність інших джерел доходу, на момент подання позову позивач не надав, тому клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовні заява повертається позивачеві.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Височанського селищного голови Мороза Олександра Васильовича (вул. Бульварна, буд.12, с-ще Високий, Харківський р-н, Харківська обл., 62459) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА