Справа № 520/4509/26
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 520/4509/26
ХАРКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"26" березня 2026 р. м. Харків
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Спірідонов М.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області (вул. Решетилівська, буд. 47,м. Полтава,Полтавський р-н, Полтавська обл.,36007) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення, у тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684,00 грн, та у 2024-2025 роках у розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки, за період з 04.04.2023 до 15.10.2025.

2. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області (, адреса: вул. Решетилівська, 47, м. Полтава, п/і 36007) здійснити перерахунок та виплату належного ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошового забезпечення, у т.ч. одноразової грошової допомоги при звільненні, за період з 04.04.2023 до 15.10.2025 року (включно) з урахуванням посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року (2684,00 грн), Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 року (3028,00 грн) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» станом на 01.01.2025 року (3028,00 грн), на відповідний коефіцієнт посадового окладу, з урахуванням раніше проведених виплат.

3. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області (, адреса: вул. Решетилівська, 47, м. Полтава, п/і 36007) підготувати та видати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошовий атестат із зазначенням грошового забезпечення, розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684,00 грн, у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028,00 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

4. Вирішити питання розподілу судових витрат, а саме стягнути з Територіального управління Бюро економічної безпеки у Полтавській області (, адреса: вул. Решетилівська, 47, м. Полтава, п/і 36007) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати у сумі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні, 96 коп.).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для поновлення строку.

20.03.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в обґрунтування якої зокрема зазначено, що

наказом керівника Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області від 03.03.2023 року № 15-к/ДСК «Про призначення працівників» позивача було прийнято з 04.04.2023 року на посаду детектива ТУ БЕБ у Полтавській області. Наказом відповідача від 14.10.2025 №31-к/ДСК позивача було звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України. Цим же наказом було наказано провести розрахунки всіх належних виплат. Позивач вважає, що за час перебування позивача на службі відповідач нараховував йому посадовий оклад у розмірі меншому, ніж передбачено чинним законодавством.

Представник позивача зазначає, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося 19.02.2026, коли листом від 19.02.2026 №АЗ-11/23.14/11-37-26/23.14/11-26/10-26 у відповідь на запит відповідач надав копію грошового атестата, датованого 19.02.2026 року.

20.03.2026 до суду надійшли заперечення Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області, в яких представник просив вважати такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та доказам наведені позивачем доводи для поновлення пропущеного строку.

Дослідивши заяву представника позивача, заперечення відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23 зазначила, що стаття 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України.

З наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що наказом ТУ БЕБ України у Полтавській області від 14.10.2025 №31-к/ДСК «Про звільнення ОСОБА_4 » позивача було звільнено зі служби в Бюро економічної безпеки України, при цьому цим же наказом передбачено проведення з позивачем остаточного розрахунку всіх належних виплат.

З матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів убачається, що на виконання статті 116 КЗпП України, 15.10.2025 Територіальним управління БЕБ у Полтавській області письмово повідомлено ОСОБА_1 про всі суми, нараховані та виплачені при звільненні шляхом вручення останньому копії відповідного розрахункового листа (повідомлення), у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні, про що свідчить особистий підпис позивача на вказаному документі.

Отже, саме з моменту отримання зазначеного документа позивач об`єктивно мав можливість дізнатися про розмір виплаченого йому грошового забезпечення та перевірити правильність його нарахування, у тому числі щодо застосування прожиткового мінімуму як розрахункової величини для визначення посадового окладу.

З урахуванням положень частини другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Оскільки розрахунковий лист є письмовими документом, який підтверджує обсяг та склад виплат, проведених при звільненні, суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення до суду у даній справі розпочався не пізніше 15.10.2025 та закінчився 15.01.2026.

Разом з тим, з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 04.03.2026, тобто після спливу встановленого законом тримісячного строку.

У поданій заяві про поновлення строку позивач зазначає, що про порушення свого права він дізнався лише 19.02.2026 після отримання листа №АЗ-11/23.14/11-37-26/23.14/11-26/10-26 до якого було долучено копію грошового атестата, датованого 19.02.2026 року.

Оцінюючи наведені доводи представника позивача, суд зазначає, що сам факт отримання додаткової інформації за запитом не змінює моменту, коли особа повинна була дізнатися про порушення свого права, якщо відповідні відомості вже були відомі їй при звільненні.

З наданих матеріалів встановлено, що позивач при звільненні отримав розрахунковий лист, що є достатнім для перевірки правильності застосованої розрахункової величини, оскільки розмір прожиткового мінімуму встановлюється законом та є загальновідомим.

Водночас, звернення позивача із запитами до відповідача після звільнення та отримання відповіді у лютому 2026 року є проявом власної ініціативи позивача щодо додаткового з`ясування обставин, однак такі дії не можуть вважатися об`єктивною перешкодою для своєчасного звернення до суду та не впливають на визначення початку перебігу строку звернення до суду.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування об`єктивних, непереборних та незалежних від його волі обставин, що унеможливлювали звернення до суду у встановлений законом строк.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом пропущено, а наведені позивачем підстави для його поновлення є необґрунтованими та не можуть бути визнані поважними, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про повернення адміністративного позову.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до вимог ч.8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки України у Полтавській області (вул. Решетилівська, буд. 47,м. Полтава,Полтавський р-н, Полтавська обл.,36007) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали направити позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Спірідонов М.О.