Справа № 300/8588/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/8588/24 пров. № А/857/6209/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Пліша М.А.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року, прийняте суддею Боршовським Т.І. у м. Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 1, ГУ ПФ України в Черкаській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач 2, ГУ ПФ України в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач 3, ГУ ПФ України в Хмельницькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач 4, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Черкаській області № 28 від 24.05.2024, ГУ ПФУ в Полтавській області № 28 від 06.06.2024 та ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 28 від 09.08.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 по 30.09.2001, з 01.12.2001 по 15.07.2002, крім того період з 11.05.1986 по 02.11.1987 (1 рік 05 місяців 21 день) зарахувати до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах один місяць служби за три місяці та призначити пенсію за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) з 16.05.2024.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Черкаській області № 28 від 24.05.2024 про відмову в призначенні пенсії; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 28 від 09.08.2024 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2024 про призначення достроково пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV та прийняти рішення за результатами її розгляду, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 з 30.09.2001, з 01.12.2001 по 15.07.2002, із врахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Хмельницькій області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2422,40 грн.

Суд зазначив, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій має право на призначення дострокової пенсії за віком за наявності таких умов: вік 55 років; страховий стаж не менше 25 років.

Щодо дотримання умов закону для призначення дострокової пенсії за віком в частині наявності в позивача страхового стажу, то саме орган Пенсійного фонду України, а не особа, наділений правом, в разі наявності певних розбіжностей у документах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, та не перекладати на особу обов`язок збирання відомостей про реорганізацію підприємства.

Щодо доводів відповідача про відсутність відомостей про реорганізацію підприємства, в якому позивач працював з 24.02.1988 по 15.07.2002, то в розпорядженні Пенсійного фонду України була інформація про реорганізація підприємства - ПАТ «Коломийський завод комплектно-розподільчих пристроїв».

Судом враховано, що позивач не має впливу на документообіг між територіальними органами Пенсійного фонду України, зокрема повноту передачі від одного органу до іншого документів, які мають значення для призначення пенсії особі.

Таким чином, в ГУ ПФ України в Черкаській області не було підстав для незарахування періоду роботи позивача з 24.02.1988 по 15.07.2002 до страхового стажу ОСОБА_1 .

Щодо позову в частині зарахування періоду з 11.05.1986 по 02.11.1987 (1 рік 05 місяців 21 день) до страхового стажу позивача в кратному розмірі один місяць служби за три місяці, то суд вказує на те, що такий період зарахований ОСОБА_1 в розрахунку один місяць служби за три місяці та становить 4 роки 5 місяців 6 днів.

Що стосується позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Полтавській області № 28 від 06.06.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, то до страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно поданих документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо періоду з січня 2011 по червень 2015, за який позивач сплатив єдиний внесок на підставі Типового договору № О011 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 16.07.2024, то на час розгляду заяви від 29.05.2024 та прийняття ГУ ПФУ в Полтавській області рішення № 28 від 06.06.2024, ОСОБА_1 ще не сплатив єдиного внеску за такий період.

Що стосується позову в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФ України в Хмельницькій області № 28 від 09.08.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, то доводи відповідача 3 про необхідність надання первинних документів для зарахування періодів роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 з 30.09.2001, з 01.12.2001 по 15.07.2002, є безпідставними з огляду на те, що прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка або у ній немає записів щодо умов праці, чи містяться неправильні або неточні записи.

Суд зазначив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та належної сплати страхових внесків.

Суд звернув увагу, що приймаючи рішення, він не перебирає на себе повноважень територіального органу Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії особі за її заявою.

Підсумовуючи свої міркування, та враховуючи також часткове задоволення позову, суд вважав справедливим відшкодувати позивачу судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2422,40 грн. (тобто в розмірі двох ставок судового збору як за подання позовної заяви, що містить дві вимоги немайнового характеру, які задоволені судом).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу. Вважає, що вказане судове рішення прийняте із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом не взято до уваги, що записи в трудовій книжці за вказані періоди не підтвердженні індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального (відсутня інформація про нарахування заробітної плати про сплату страхових внесків).

Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяці 19 днів, що недостатньо для призначення пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то наявними матеріалами справи не підтверджено обставини надання позивачу адвокатом правової допомоги, саме за даною справою.

При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2422,40 грн. судом має бути враховано п. 4 ч. 5 ст. 134 КАС України, а саме відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи. Більше того, позовна заява по даній категорії справ є типовою і не потребує складних правових досліджень.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд у повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 16.05.2024 через веб-портал до Пенсійного фонду України із заявою про призначення достроково пенсії за віком як учаснику бойових дій (а.с. 52-53). До заяви додано: паспорт громадянина України (а.с. 130-134); картку платника податків (а.с. 135); довідку Державного навчального закладу «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» від 16.05.2024 № 249 про період навчання (а.с. 136); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.04.2024 № 106 про період проходження військової служби (а.с. 137); посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.02.2005 учасника бойових дій (а.с. 138); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2024 № 35 про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій (а.с. 139); трудову книжку серії НОМЕР_2 від 16.02.1988 (а.с. 140-144).

24.05.2024 ГУ ПФУ в Черкаській області прийняло рішення № 28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Рішення відповідача 1 № 28 від 24.05.2024 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 06 років 11 місяців 12 днів, при необхідних 25 років. До страхового стажу не зараховано період роботи з 24.02.1988 по 15.07.2002 згідно запису в трудовій книжці, оскільки відсутні відомості про реорганізацію підприємства (а.с. 6).

Листом від 29.05.2024 № 0900-0211-8/30839 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Черкаській області за № 28 від 24.05.2024 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 5).

29.05.2024 ОСОБА_1 через веб-портал до Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення достроково пенсії за віком як учаснику бойових дій (а.с. 54-55). До заяви додано: паспорт громадянина України (а.с. 130-134); картку платника податків (а.с. 135); довідку Державного навчального закладу «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» від 16.05.2024 № 249 про період навчання (а.с. 136); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.04.2024 № 106 про період проходження військової служби (а.с. 137); посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.02.2005 учасника бойових дій (а.с. 138); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2024 № 35 про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій (а.с. 139); трудову книжку серії НОМЕР_2 від 16.02.1988 (а.с. 140-144).

06.06.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області прийняло рішення № 28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Рішення відповідача 2 № 28 від 06.06.2024 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 20 років 06 місяців 4 дні, при необхідних 25 років. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи згідно поданих документів та даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років (а.с. 8).

Листом від 11.06.2024 № 0900-0211-8/33290 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Полтавській області за № 28 від 06.06.2024 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 7).

16.07.2024 між Головним управлінням ДПС в івано-Франківській області та ОСОБА_1 укладено Типовий договір № О011 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), на виконання умов якого позивач сплатив єдиний внесок за період з січня 2011 по червень 2015 із щомісячним платежем 3520,00 грн. на загальну суму 190080,00 грн. (а.с. 117-124).

Факт сплати єдиного внеску за вказаний період підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 125-127).

01.08.2024 ОСОБА_1 через веб-портал до Пенсійного фонду України звернувся із заявою про призначення достроково пенсії за віком як учаснику бойових дій (а.с. 50-51). До заяви додано: паспорт громадянина України (а.с. 130-134); картку платника податків (а.с. 135); довідку Державного навчального закладу «Коломийський професійний ліцей сфери послуг» від 16.05.2024 № 249 про період навчання (а.с. 136); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.04.2024 № 106 про період проходження військової служби (а.с. 137); посвідчення серії НОМЕР_1 від 28.02.2005 учасника бойових дій (а.с. 138); довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 08.04.2024 № 35 про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій (а.с. 139); трудову книжку серії НОМЕР_2 від 16.02.1988 (а.с. 140-144); довідку ПАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» від 22.06.2022 № 753 «а» про заробітну плату для обчислення пенсії за період з березня 1988 по лютий 1993 (а.с. 145); довідку ПАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» від 11.01.2012 № 12 про зміну назви підприємства (а.с. 146).

09.08.2024 ГУ ПФУ в Хмельницькій області прийняло рішення № 28 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Рішення відповідача 3 № 28 від 09.08.2024 про відмову в призначенні пенсії мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 23 роки 02 місяці 19 днів, при необхідних 25 років. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 з 30.09.2001, з 01.12.2001 по 15.07.2002, оскільки записи в трудовій книжці не підтвердженні індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального (відсутня інформація про сплату страхових внесків). Для зарахування періодів роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 з 30.09.2001, з 01.12.2001 по 15.07.2002 до страхового стажу, необхідно надати підтвердження первинними документами (витягами з наказів про прийом та звільнення з роботи, особовою карткою форми Т-2, особовими рахунками по нарахуванню заробітної плати, тощо) (а.с. 10).

Листом від 14.08.2024 № 0900-0211-8/44583 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області направило позивачу рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області за № 28 від 09.08.2024 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 9).

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі як і раніше - Закон №1058-ІV).

Закон №1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із статтею 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Особи, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення норм, що регулюють питання визначення категорій осіб, які визнаються ветеранами війни та членами сімей загиблих Захисників і Захисниць України, та надання їм соціальних гарантій» з числа осіб, зазначених у статтях 10 і 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», продовжують користуватися правом на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до цього пункту, передбаченим для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, без заміни відповідного посвідчення.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як учасник бойових дій має право на призначення дострокової пенсії за віком за наявності таких умов: вік 55 років; страховий стаж не менше 25 років.

З приводу призначення позивачу дострокової пенсії за віком в частині наявності в позивача страхового стажу, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (надалі - Порядок №637).

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Разом з тим, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку №637).

Також відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок.

З системного аналізу наведених норм слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені або зазначені неточні відомості про роботу працівника у певний період, то для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи, на підставі яких можна дійти висновку, де і протягом якого періоду працював працівник. Ці документи можуть бути видані роботодавцем (його правонаступником), архівними установами, до яких передано документи з особового складу для зберігання. Якщо є можливість підтвердити трудовий стаж даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, то використовуються ці відомості.

Тобто надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Така позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 у справі № 159/4178/16-а.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 16.02.1988, копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 01.09.1984 по 11.07.1985 навчався в ТУ № 17 міста Коломия; з 29.07.1985 прийнятий на посаду токаря в Коломийський завод «Електрооснастка»; з 26.09.1985 звільнений у зв`язку з призовом на військову службу; з 08.11.1985 по 13.11.1987 проходив службу в Радянській армії; з 24.02.1988 прийнятий в механо-штальпований цех Коломийського заводу комплектних розподільчих пристроїв на посаду збірника електричних машин та апаратів другого розряду; з 01.11.1989 переведений в заготівельно-зварочний цех на посаду різника металу; з 15.07.2002 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 13).

У розглядуваному випадку, записи трудової книжки вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому, переведення та звільнення з роботи, реквізити наказів (їх дату та номер), посади на якій працював позивач, підпис особи, відповідальної за внесення записів, та відбиток печатки підприємств при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Щодо не зарахування позивачу періоду роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001, з 01.03.2001 по 30.09.2001 та з 01.12.2001 по 15.07.2002 до страхового стажу у зв`язку з відсутністю у відповідача інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

За приписами статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина друга статті 20 Закону №1058-IV).

Частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою, дванадцятою статті 20 Закону №1058-IV встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум із їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відсутність за даними системи індивідуальних відомостей про застраховану особу про сплату страхових внесків за вказані періоди не може бути підставою для не зарахування таких до страхового та пільгового стажу для призначення пенсії позивачу.

Порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи не були сплачені.

Отже, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Суд апеляційної інстанції за аналізом обставин справи та нормативного регулювання дійшов висновку про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків і це не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача такого періоду роботи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 по справі № 535/1031/16-а, від 30 вересня 2019 у справі № 414/736/17, від 20 березня 2019 у справі № 688/947/17, від 27 березня 2018 у справі № 208/6680/16-а.

Відтак, несплата роботодавцем страхових внесків за вказаний період роботи позивача не може бути підставою для відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи.

З приводу покликання на відсутність відомостей про реорганізацію підприємства, в якому позивач працював з 24.02.1988 по 15.07.2002, то колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції слушно зауважив, що у матеріалах справи наявні копії актів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 24.05.2024 № 0900-1104-1/4542 та від 23.08.2024 № 0900-1104-1/7191 про відсутність суб`єкта господарювання за місцем реєстрації, згідно яких ПАТ «Коломийський завод комплектно-розподільчих пристроїв» () відсутній за місцем реєстрації за адресою: вулиця І.Мазепи, 321, місто Коломия, Івано-Франківська область, оскільки приміщення, в якому знаходиться таке підприємство, зачинене, на телефонні дзвінки за номерами, які зареєстровані за ПАТ «Коломийський завод комплектно-розподільчих пристроїв» та посадовими особами ніхто не відповідає (а.с. 147-150).

Відтак, у позивача об`єктивно не було можливості отримати копії документів про реорганізацію підприємства, в якому позивач працював з 24.02.1988 по 15.07.2002.

Водночас, для спростування будь-яких сумніві щодо роботи позивача в ПАТ «Коломийський завод комплектно-розподільчих пристроїв», який здійснив запис № 8 в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 з роботи, позивач в подальшому надав пенсійному органу разом із заявою від 01.08.2024 про призначення достроково пенсії за віком як учаснику бойових дій довідку ПАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» від 22.06.2022 № 753 «а» про заробітну плату для обчислення пенсії за період з березня 1988 по лютий 1993 (а.с. 145).

Окрім цього, в розпорядженні Пенсійного фонду України була інформація про реорганізація підприємства - ПАТ «Коломийський завод комплектно-розподільчих пристроїв». Так, в матеріалах справи міститься копія листа ПАТ від 11.01.2012 № 12 про зміну назви підприємства, адресованого начальнику управління ПФУ в місті Коломия та Коломийському районі. Згідно вказаного листа від 11.01.2012 № 12 наказом Мінмашпрому України від 31.03.1994 за № 478 на базі Коломийського заводу копмплектних розподільчих пристроїв створено Відкрите акціонерне товариство «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» (ВАТ «Коломийський завод КРП»); рішенням загальних зборів акціонерів від 26.04.2011 за № 1/2011 ВАТ «Коломийський завод КРП» перейменовано на ПАТ «Коломийський завод комплектних розподільчих пристроїв» (ПАТ «Коломийський завод КРП») (а.с. 146).

Вказані документи, що надані в розпорядження управління ПФУ в місті Коломия та Коломийському районі, мали бути доступні для інших територіальних органів пенсійного фонду при розгляді заяв осіб про призначення пенсії.

Таким чином, в ГУ ПФУ в Черкаській області не було підстав для незарахування періоду роботи позивача з 24.02.1988 по 15.07.2002 до страхового стажу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови в позові.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі №260/8588/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
М.А. Пліш