Справа № 505/3028/25
Суддя: Білоус В. М.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 505/3028/25
Провадження № 2-а/505/75/2026
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Білоуса В.М.

при секретарі Негрескул Д.О.

за участю

представника позивача Чібірдіна О.В. (в режимі ВКЗ)

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Подільськ Одеської області справу за адміністративним позовом представника позивача адвоката Чібірдіна Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи Міністерство оборони України про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Чібірдін О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в Подільський міськрайонний суд Одеської області із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи Міністерства оборони України про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення, в обґрунтування якого вказав, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15 серпня 2025 року, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що позивач не прибув за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлений абз. 7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Із винесеною постановою від 15 серпня 2025 року про визнання позивача винним за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладення адміністративного стягнення не згідний і вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому просить її скасувати та справу провадженням закрити.

Ухвалою Подільського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2026 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Згідно ухвали Подільського міськрайонного суду Одеської області від 11 лютого 2026 року залучено Міністерство оборони України, як третю особу на стороні відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте його представник адвокат Чібірдін Олександр Володимирович позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду відзив, згідно якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Представник третьої особи Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даної справи.

Суд зазначає, що ст. ст. 44, 45 КАС України передбачено, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та третьої особи за наявними у ній матеріалами.

Вислухавши пояснення представника позивача та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відтак суд приходить до висновку, що справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, розглянута відповідачем, як уповноваженою особою.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішенні справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оборону України" громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, та згідно с.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

Згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 210-1 КУпАП.

Об`єктом такого правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації, які з урахуванням частини 1 ст. 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частиною 13 ст. 2 Закону « Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, полягають у неприбутті громадян за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці в тому числі і для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду та /або відмови у проходженні обов`язкового медичного огляду.

Судом встановлено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_1 № R17661 від 15.08.2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за порушення абз.7 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме за те, що 24.01.2025 року о 9:00 год. останній не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно направленої йому повістки засобами поштового зв`язку через АТ «Укрпошта» для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних.

Згідно повістки №1953539 виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.01.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 належить з`явитися 24.01.2025 року о 9:00 год. в ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних.

Відповідно опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №704 на ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відправлено повістку №1953539 від 14.01.2025.

Відповідно до п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2023 р. № 1071) (далі - Правила №270) рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Пунктом 85 Правил №270 передбачено, що рекомендовані листи з позначками "Повістка ТЦК", "Вручити особисто" підлягають врученню особисто адресатам.

Як вбачається із листа АТ «Укрпошта» №1.30.002-404471-25 від 21.11.2025 року щодо пересилання рекомендованого листа з позначкою «Вручити особисто» №704, через не вручення рекомендованого листа адресату, за закінченням встановленого терміну зберігання 31.01.2025 року повернутий на адресу відправника.

Вказане свідчить про те, що позивач дійсно міг не знати про направлення йому повістки з вимогою прибути до ТЦК. Вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

З інших досліджених судом доказів також не встановлено умислу позивача на вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема умисної неявки на виклик до РТЦК. Окрім того, із наданої позивачем роздруківки мобільного додатку «Резерв +» вбачається, що станом на 22.08.2025 дані уточнено вчасно, дата уточнення даних: «25.12.2024 р.», проте наявне повідомлення наступного змісту: Причина розшуку «Не прибули за повісткою ТЦК та СП» дата початку розшуку «03.02.2025».

Встановлені судом у справі обставини, не підтверджують відомостей, зазначених відповідачем у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у діях позивача не встановлено складу правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, представник позивача обґрунтовує протиправність оскаржуваної постанови тим, що відповідачем порушено строки притягнення його до адміністративної відповідальності, визначені статтею 38 КУпАП.

Відповідно до частини дев`ятої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210 та 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Таким чином, строк накладення адміністративного стягнення у даному випадку становить три місяці з дня виявлення правопорушення.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач зазначив, що вчинене позивачем порушення є триваючим, у зв`язку з чим строки притягнення до адміністративної відповідальності пропущені не були.

Суд зазначає, що днем вчинення правопорушення у даному випадку є день, коли особа не виконала покладений на неї обов`язок з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто 24 січня 2025 року.

Саме у цей день відповідачу стало відомо про факт невиконання позивачем обов`язку щодо прибуття до територіального центру комплектування, а тому днем виявлення правопорушення є також 24 січня 2025 року.

Як встановлено судом, датою початку розшуку ТЦК та СП у зв`язку з порушенням військового обліку ОСОБА_1 є 03 лютого 2025 року.

Отже, суд встановив, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП здійснено після спливу тримісячного строку, визначеного статтею 38 КУпАП.

Суд також звертає увагу, що дотримання строків накладення адміністративного стягнення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі закінчення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №308/8763/15-а.

За таких обставин суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята поза межами строку, визначеного статтею 38 КУпАП, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

За правилами пункту 3 частини першої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № R17661 від 15.08.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем сплачено за подання адміністративного позову судовий збір в сумі 605,60 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 210-1, 247, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 132, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву представника позивача адвоката Чібірдіна Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третьої особи Міністерства оборони України про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № R17661 від 15 серпня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: