Справа № 140/1580/26
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/1580/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф-.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець у період з 25.04.2007 до 09.12.2019, після чого підприємницьку діяльність припинено за власним рішенням. Водночас у період з 2017 року по третій квартал 2019 року позивач фактично підприємницьку діяльність не здійснював та доходу від неї не отримував.

Позивач зазначає, що у вказаний період перебував у трудових відносинах із Комунальним закладом Луцька музична школа №3, у зв`язку з чим був застрахованою особою у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а єдиний внесок за нього сплачував роботодавець, що підтверджується відомостями з Реєстру застрахованих осіб Пенсійного фонду України.

На думку позивача, за таких обставин покладення на нього обов`язку зі сплати єдиного внеску як на фізичну особу-підприємця за період, у якому він одночасно перебував у трудових відносинах та не здійснював господарської діяльності, призводить до подвійної сплати єдиного внеску, що суперечить меті запровадження єдиного внеску як консолідованого страхового платежу.

Позивач вказує, що заборгованість зі сплати єдиного внеску за спірний період була ним погашена 09.12.2019, однак оскаржуване рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені прийнято відповідачем лише 10.09.2025, тобто через значний проміжок часу після виникнення відповідних правовідносин.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається, зокрема, на положення статей 19, 67, 92 Конституції України, Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI, а також на правові висновки Верховного Суду щодо відсутності обов`язку сплати єдиного внеску фізичною особою-підприємцем у разі, якщо така особа не здійснює господарської діяльності та одночасно перебуває у трудових відносинах, за яких внесок за неї сплачує роботодавець.

Крім того, позивач зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф- є похідною від оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені, у зв`язку з чим у разі визнання протиправним такого рішення підлягає скасуванню і зазначена вимога.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ГУ ДПС у Волинській області подало відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечує.

Відповідач зазначає, що позивач у період з 2017 року по третій квартал 2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку як платник єдиного внеску, у зв`язку з чим на нього покладався обов`язок щодо своєчасного нарахування та сплати єдиного внеску.

За даними інформаційних систем Державної податкової служби України, у позивача станом на 01.11.2019 обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 23273,96 грн, яка виникла внаслідок несплати єдиного внеску за відповідні звітні періоди. Вказана заборгованість була погашена позивачем 09.12.2019.

Відповідач зазначає, що у зв`язку з несвоєчасною сплатою єдиного внеску на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 №2464-VI прийнято рішення від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум та нарахування пені у розмірі 0,1 відсотка за кожен день прострочення.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до статей 4, 6, 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску та зобов`язані своєчасно і в повному обсязі його сплачувати незалежно від факту отримання доходу від підприємницької діяльності.

Відповідач також посилається на положення Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.05.2003 №755-IV та Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 №435, відповідно до яких позивач після припинення підприємницької діяльності був зобов`язаний подати ліквідаційну звітність, однак цього не зробив.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів сплати єдиного внеску за спірний період роботодавцем, а також доказів наявності підстав для звільнення від сплати єдиного внеску.

З огляду на викладене відповідач вважає, що оскаржуване рішення та вимога про сплату боргу (недоїмки) прийняті правомірно, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25.04.2007 до 09.12.2019 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчать дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Підприємницьку діяльність припинив 09.12.2019 на підставі власного рішення.

Як слідує із відповіді ГУ ДПС у Волинській області листом від 23.01.2026 №1793/6/03-20-24-06-06 на адвокатський запит представника позивача, у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 01.11.2019 обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 23273,96 грн, що виникла внаслідок щоквартальних автоматичних нарахувань за період з 2017 року по третій квартал 2019 року.

Вказана заборгованість сплачена позивачем 09.12.2019, про що свідчить зворотній бік облікової картки платника, яка додана відповідачем до відзиву.

10.09.2025 ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення №00/26799/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застосовано штраф у розмірі 4654,82 грн (20% з 01.01.2015) та за період з 10.02.2018 по 09.12.2019 нараховано пеню у розмірі 9168,82 грн (0,1% суми недоїмки), що в сумі до сплати складає 13823,64 грн.

17.11.2025 ГУ ДПС у Волинській області сформовало вимогу №Ф- про сплату боргу (недоїмки) на суму 13823,60 грн, де штраф становить 4654,78 грн, а нарахована пеня 9168,82 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464-VI в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення).

Пунктами 2 та 6 частини першої статті 1 Закону №2464-VІ визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

01.01.2017 набрав чинності Закон України від 06.12.2016 №1774-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон №1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ (у редакції Закону №1774-VIII, зі змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону №2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01.01.2017 виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються: фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина 11 статті 9 Закону№2464-VI).

Також суд зазначає, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (частина 10 статті 25 Закону №2464-VI).

Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону №2464-VI податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

1) у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

3) за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

5) за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

6) за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

7) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених статтею 119 Податкового кодексу України.

Як передбачено пунктом 1.6.3.3 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби України при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової служби України від 04.09.2020 №470, вимоги та рішення щодо єдиного внеску приймаються податковими органами відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у порядку та терміни, визначені Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади, що формує та реалізує державну фінансову політику.

Так, наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449 в редакції, чинній на момент винесення спірного рішення).

Положеннями пункту 1 Розділу VI Інструкції №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У відповідності до пункту 1 розділу VII Інструкції року №449 за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу VІІ Інструкції №449 за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних ІТС.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Відповідно до пункту 5 розділу VII Інструкції №449 на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка на суму фактично сплаченої недоїмки за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Документи, які є підставою для нарахування пені:

документи, що підтверджують суму єдиного внеску та строк його сплати,- звіт платника, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску (з додатним значенням);

вимога про донараховані суми єдиного внеску за актами документальних перевірок або повідомленням-розрахунком;

рішення суду.

Відповідно до пункту 7 розділу VII Інструкції №449, рішення про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених пунктами 2, 3, 5, 6 цього розділу, за наслідками розгляду акта та інших матеріалів про порушення приймає посадова особа податкового органу.

З аналізу викладеного вбачається, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. За несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірах визначених Законом, а на суму недоїмки нараховується пеня за кожний день прострочення платежу. При цьому розрахунок фінансової санкції за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Водночас, визначальним для прийняття контролюючим органом рішення про застосування штрафу та нарахування пені є встановлення фактів несплати (несвоєчасної) сплати єдиного соціального внеску на підставі даних інформаційної системи податкового органу.

Також з огляду на наведені норми права необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску.

При цьому дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Таким чином, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, задля досягнення мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Попри те, зареєстрована фізична особа-підприємець, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. У іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок сплати його роботодавцем.

У постанові від 04.12.2019 по справі №440/2149/19 Верховним Судом сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 03.04.2020 у справі №140/642/19.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із листа ГУ ДПС у Волинській області від 23.01.2026 №1793/6/03-20-24-06-06 на адвокатський запит представника позивача, єдиний внесок за 2017 рік три квартали 2019 року сплачено позивачем з порушенням законодавчо встановленого строку, у зв`язку з чим ГУ ДПС у Волинській області винесено рішення від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Водночас судом встановлено, що з 02.09.2013 по 26.08.2022 та з 04.09.2024 по даний час позивач перебуває у трудових відносинах із Комунальним закладом Луцька музична школа №3, про що свідчить довідка від 13.01.2026 №02/01-24 цього закладу.

З довідки форми ОК-5 (витяг з Реєстру застрахованих осіб) слідує, що страхові внески за ОСОБА_1 в період роботи, зокрема, з 10.02.2018 до 09.12.2019 сплачував роботодавець - Комунальний заклад Луцька музична школа №3.

Отже, позивач у період з 10.02.2018 до 09.12.2019, за який було нараховано штрафні санкції та пеню оскаржуваним рішенням, був застрахованою особою в системі державного соціального страхування, і платником єдиного внеску за неї у зазначений період був роботодавець.

Відтак, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач у 2017-2019 роках був застрахованою особою і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключало обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність.

ГУ ДПС у Волинській області не надано суду доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання ним іншого доходу, ніж заробітна плата найманого працівника за 2017-2019 роки.

Таким чином, оскільки позивач не мав обов`язку по сплаті єдиного внеску за 2017-2019 роки, тому, незважаючи на факт такої сплати, оскаржуване рішення від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ГУ ДПС у Волинській області винесене без належних підстав, є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, як встановлено судом, у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати єдиного внеску, відповідно до статті 25 Закону №2464-VI ГУ ДПС у Волинській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф- на загальну суму 13823,60 грн.

Таким чином, вказаною вимогою не здійснювалося нарахувань грошового зобов`язання по єдиному внеску, натоміть вона лише містила вимогу до платника сплатити загальну суму боргу (недоїмки), який на момент її винесення уже рахувався в інтегрованій картці платника на підставі рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10.

З урахуванням зазначеного, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф- також слід визнати протиправною та скасувати.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними та скасування спірних рішення від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф-.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1331,20 грн.

Керуючись статтями 137, 139, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.09.2025 №00/26799/03-20-24-06-10 та вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 17.11.2025 №Ф-.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679).

Суддя Н. В. Стецик