Справа № 580/3395/25
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3395/25
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н.П.

Суддів: Беспалова О.О., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року, суддя Бабич А.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:

- визнати протиправними дій щодо не нарахування та не виплати їй пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зазначеній редакції у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та виплачувати щомісячно їй основну пенсію у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року задоволено частково клопотання вх. від 22.04.2025 позивачки, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в частині позовних вимог про:

- визнання протиправними дій щодо не нарахування та не виплати їй пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 27.09.2024 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 27.09.2024 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та виплачувати щомісячно їй основну пенсію у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком.

Позовну заяву в частині заявленого періоду з 01.07.2021 по 26.09.2024 повернуто.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції стосовно повернення позовної заяви щодо періоду з 01.07.2021 по 26.09.24, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п. 3 (повернення заяви позивачеві), 6, 7, 11, 14, 26 ч.1 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу , перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії щодо не нарахування та не виплати їй пенсії відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зазначеній редакції у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Черкаській області здійснити перерахунок основної пенсії позивачки за період з 01.07.2021 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та виплачувати щомісячно їй основну пенсію у розмірі не менше 6 мінімальних пенсій за віком.

Тобто позовні вимоги стосуються періоду, починаючи з 01.07.2021 року.

Позовна заява до суду була подана ОСОБА_1 27.03.2025 про що свідчить відтиск штампу суду про реєстрацію даної заяви.

01 квітня 2025 суддею Черкаського окружного адміністративного суду було прийнято ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строку для усунення її недоліків.

Підставою для залишенння позову без руху стало, зокрема, пропуск позивачкою строку звернення до суду з даним позовом, що встановлений ст 122 КАС України.

На виконання ухвали суду 22.04.2025 позивачем подано клопотання в якому вона просить не застосовувати строк звернення до суду та відкрити провадження у справі або ж поновити пропущений строк на звернення з причин важкового захворювання, похилого віку, триваючого онкологічного захворювання.

Разом з тим, суд першої інстанції, з урахуванням викладених позивачкою доводів, дійшов висновку про неповажність пропуску строку звернення до суду з огляду на те, що пенсія є щомісячним платежем, а отже позивач мала знати про порушення її права. Окрім того, з позовом до суду позивач звернулась у період її захворювання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду та повернення позовних вимог в частині з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, Верховний Суд відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, а саме що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18). Отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд згідно з ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зазначене є обов`язком, а не правом суду. Оскільки висновок у зазначеній справі стосується ст.122 КАС України та сформульовано для застосування судами у всіх категоріях соціальних спорів, обставини ухвалення рішення Верховним Судом у справах, що мали інші, аніж у цій, фактичні обставини, не мають правового значення. Тож відсутні підстави не враховувати актуальні висновки Верховного Суду щодо застосування ст.122 КАС України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, Верховний Суд, відступаючи від правової позиції, викладеної в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, може не вказувати усі такі рішення, оскільки суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.

Щодо доводів позивачки про похилий вік та незадовільний стан здоров`я, суд першої інстанції надав їм належну оцінку та встановив, що відповідно до довідки сімейного лікаря від 17.04.2025 підтверджено перебування позивачки на обліку з приводу онкозахворювання.

Разом з тим, доказів, що дана обставина перешкоджала позивачці своєчасно, починаючи з 2021 року звернутись до суду з даним позовом, остання не надала.

В апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що вважала, що на вимоги, які стосуються виплати пенсії, не розповсюджуються строки звернення до суду та послалась на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013, а також на Конституцію України.

Окрім того, позивач зазначила, що суд першої інстанції не застосував ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки саме з вини пенсійного органу нею не було своєчасно одержавно пенсійне забезпечення, і, окрім того, пенсія призначається або виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів вважає, що такі доводи скаржника є помилковими.

Так частина 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Отже, у даному випадку, законодавець чітко зазначив, що не обмежуються будь-яким строком нараховані і не виплачені пенсії з вини пенсійного органу, тоді як у даній справі питання стосується звернення позивачки до суду з адміністративним позовом про нарахуваня і виплату пенсію.

Порядок звернення до суду з адміністративним позовом та строки звернення регулюються чинним Кодексом адміністратитивного судочинства, а не Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо прохання скаржника відійти від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а.

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (стаття 125 Конституції України, стаття 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»).

За чинним процесуальним законом правом відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду, наділений Верховний Суд під час касаційного перегляду справи. Для реалізації таких повноважень законом передбачено процедуру, за якою для відступу від висновку Верховного Суду колегія суддів передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія (ст. 346 КАС України).

Враховуючи наведене, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали суду першої інстанції інстанції, а тому вважає ухвалу законною і не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року в частині повернення позовних вимог за період з 01.07.2021 по 26.09.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Мельничук В.П.