Справа № 380/5886/22
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа №380/5886/22

адміністративне провадження №К/990/11885/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Стеценка С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» про відвід суддів: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Стеценка С.Г. від участі в розгляді справи №380/5886/22 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», про визнання протиправним і скасування рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 10.09.2021 №791, яким для Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД» затверджено містобудівні умови та обмеження для проєктування нового будівництва багатоквартирного будинку з підземним паркінгом та офісного будівництва з вбудованими приміщеннями короткотривалого перебування дітей зі знесенням існуючих будівель за адресою: м. Львів, вул. Тернопільська 42.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 02.07.2024 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023 скасовано, адміністративну справу направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2024 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі №380/5886/22 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 01.05.2025 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2024 скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2026 визнано неповажними підстави для поновлення строку апеляційного оскарження, наведені в заяві про поновлення строку апеляційного оскарження Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар»; відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 у справ №380/5886/22; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 у справі №380/5886/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД», про визнання протиправним і скасування рішення про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксар» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Стеценко С.Г.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» про відвід суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Стеценка С.Г., від участі в розгляді справи №380/5886/22.

В обґрунтування заявленого відводу заявник зазначає, що колегія суддів Верховного Суду у складі Коваленко Н.В. - головуючий, Бучик А.Ю., Стеценко С.Г. приймає судові рішення без попереднього ознайомлення та без урахуванням норм Кодексу адміністративного судочинства України чим фактично позбавила Товариство з обмеженою відповідальністю «Люксар» права на публічний розгляд справи у встановленому порядку та фактично порушила і норми статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якими гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.

До того ж, свої сумніви в неупередженості колегії суддів заявник пов`язує, зокрема, з тим, що Верховний Суд у складі суддів Коваленко Н.В. - головуючий, Бучик А.Ю., Стеценко С.Г. при прийнятті ухвали від 27.11.2025, якою у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар», Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Термінал-ЛТД» відмовлено, викладено позицію що права Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» не порушуються у спірних правовідносинах.

Юридичні підстави для задоволення заявленого відводу Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» пов`язує з нормами пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачений відвід суддів за наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частин першої - третьої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як засвідчує зміст поданої позивачем заяви, останній вважає, що у цьому випадку наявні підстави для відводу суддів від участі у розгляді справи, передбачені пунктом 4 частини першої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проаналізувавши викладені у заяві позивача доводи, Суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу суддів у цій справі, оскільки заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь зазначених суддів у розгляді цієї справи відповідно до статей 36, 37 Кодексу адміністративного судочинства України.

Будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді в результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості, з доводів заяви про відвід не вбачається.

Доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суддів Коваленко Н.В., Бучик А.Ю. та Стеценка С.Г. в результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у їх неупередженості, з доводів заяви про відвід також не вбачається.

Суд звертає увагу на імперативні положення частини четвертої статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не можуть слугувати підставою для відводу.

Необхідно зважати й на те, що головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Суд звертає увагу, що приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи також в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

При цьому, доводи стосовно незгоди з процесуальним рішенням суддів та наведеним у ньому мотивуванням й висновками самі собою не можуть бути самостійною підставою для відводу суддів, якщо вони не пов`язані з існуванням об`єктивних обставин, які можуть свідчити про упередженість суддів, їх необ`єктивність, зацікавленість у результатах розгляду справи, викликати недовіру до них, сумніви щодо безсторонності в очах стороннього спостерігача.

Такий підхід до визначення категорії «упередженості» Верховний Суд продемонстрував в ухвалі від 18.11.2022 у справі №0440/6728/18.

На тому, що аргументи стосовно незгоди з судовим рішенням не є беззаперечним доказом виникнення сумнів у неупередженості та об`єктивності суддів, наголошено й в ухвалах Верховного Суду від 27.10.2020 у справі №826/8426/14, від 06.10.2022 у справі №640/17351/19, від 24.01.2023 у справі №826/9693/13-а та від 11.07.2023 у справі №200/5179/22.

Варто наголосити й на тому, що Європейський суд з прав людини, аналізуючи об`єктивний критерій безсторонності судді, у пункті 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland; заява №33958/96) та згодом з посиланням на цю справу у пункті 50 рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява №33949/02) відзначав, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Зміст наведених заявником мотивів, покладених у основу його вимог про відвід суддів, не вказує на наявність обставин, які б у ракурсі визначених принципів безсторонності судді могли б свідчити про те, що критерій об`єктивності суддів у справі, яка розглядається, не був дотриманий. Доказів протилежного заявником не надано і мотивів, з яких це могло б вбачатись, ним не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що наведені заявником доводи не можуть бути підставою для відводу суддів відповідно до приписів статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ураховуючи вищезазначене, Суд визнає заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» про відвід суддів необґрунтованою, у зв`язку з чим та в порядку частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України, порушене заявником питання про відвід суддів підлягає розгляду суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначений у порядку, встановленому процесуальним законом.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 236, Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» про відвід суддів: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Стеценка С.Г. від участі в розгляді справи №380/5886/22 необґрунтованою.

Передати заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Люксар» про відвід суддів: Коваленко Н.В., Бучик А.Ю., Стеценка С.Г. від участі в розгляді справи №320/5886/22 до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для вирішення питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя С.Г. Стеценко