Справа № 160/20383/25
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року справа № 160/20383/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року (суддя Боженко Н.В.) у справі №160/20383/25 за позовом Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів (далі позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі відповідач):

- №000/409/32-00-07-08 від 27.06.2025 р., згідно з яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації за серпень 2024 року на суму 13 928 258 грн;

- №000/408/32-00-07-08 від 27.06.2025 р. згідно з яким, на підставі п. 54.3.3 ст. 54 ПКУ, п. 120.2-1 ст. 120-1 ПКУ до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 3 400 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на безпідставність висновків контролюючого органу, які зроблені за наслідками документальної перевірки та суть яких зводилася до встановлення факту реалізації позивачем ТМЦ за цінами нижчими їх придбання. Позивач, зокрема, вказував, що зробивши такі висновки, контролюючий орган безпідставно ототожнив повернення товару продавцю (позивачу), як операцію з придбання позивачем товару. Відповідач не мав підстав визначати ціну товару при імпорті як ціну придбання. Реалізація товарів позивачем в серпні 2024 року відповідала рівню звичайних цін, відповідач зворотного не встановив.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позовні вимоги було задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправними та скасував оскаржені позивачем податкові повідомлення-рішення відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована з посиланням на висновки перевіряючих осіб, які зроблено в акті перевірки та яким, на думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки. Відповідач зазначає, що під час ввезення товару, який повертається від нерезидента на митну територію України в режимі імпорту, відбувається фактична передача товару, що для цілей оподаткування такої операції податком на додану вартість визначається як постачання товару. Перевіркою встановлено, що АТ «НЗФ», на порушення правил ведення бухгалтерського та податкового обліку, неправомірно оприбутковано зазначені товари за первісною собівартістю як готову продукцію, замість необхідності їх оприбуткування за ринковими цінам, зазначеними у митних деклараціях. Також вказує, що за результатами проведеного аналізу операції з повернення феросилікомарганцю МНС17 встановлено, що ці операції не підпадають під визначення господарської операції, метою якої є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Додатково скаржник посилається на наявність у структурі власності позивача підсанкційних осіб, що на думку відповідача, унеможливлює задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

За позицією позивача, відповідач помилково та необґрунтовано робить висновок про порушення вимог п. 188.1 ст. 188 ПКУ, яке полягало у неправильному визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з поставки товару у серпні 2024 року та зазначає, що база оподаткування операцій поставки у серпні 2024 року повинна відповідати «ціні придбання» товару, яка була зазначена в вантажних митних деклараціях, оформлених при поверненні товару. Помилковість та незаконність такого висновку полягає в тому, що у серпні 2024 року

АТ НЗФ здійснювало продаж самостійно виготовленого товару (при цьому не має значення чи був цей товар проданий та повернутий продавцю раніше). В такому випадку база оподаткування вказаних операцій визначається за ціною вказаною в договорі та не повинна бути нижче звичайних цін на такий товар.

Під час перевірки відповідач не встановив невідповідність ціни феросилікомарганцю МНС17, який постачався у серпні 2024 року, рівню звичайних цін на цей товар, а тому порушення вимог п. 188.1 ст. 188 ПКУ відсутнє.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні.

Представник позивача прохав залишити скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 ПК України, на підставі наказу від 07.10.2024 № 242-п, уповноваженими особами Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів () з питання законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування по декларації з податку на додану вартість за серпень 2024 року.

За висновками акту перевірки:

перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2024 року у декларації з податку на додану вартість за серпень 2024 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено порушення платником податків: п. 188.1 ст. 188, п. 187.8 ст. 187, п. 198.2 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 ПКУ, що призвело до заниження бази оподаткування операцій з постачання товарів та до завищення суми податкового кредиту по Декларації за серпень 2024 року на суму 14 114 537 гривень;

відповідно до п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПКУ, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, Товариством не складено та не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на перевищення ціни придбання товарів над ціною реалізації цих товарів у серпні 2024 року на суму ПДВ 13 928 258,18 гривень, що призвело до порушення п. 200.1, абз. «в» п. 200.4 ст. 200 ПКУ, внаслідок чого завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в серпні 2024 року у розмірі 14 114 537 гривень.

Акт документальної позапланової невиїзної перевірки від 29.10.2024 № 941/32-00-04-01-02-01-00186520 вручено платнику 30.10.2024 року.

Позивачем були подані заперечення на висновки акта перевірки від 29.10.2024 № 941/32-00-04-01-02-01-00186520.

З урахуванням рішення постійної комісії з розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок, відповідачем складено податкові повідомлення-рішення від 27.11.2024:

-№994/32-00-04-01-02-01-00186520 за формою «ПН», яким за відсутність складання та/або реєстрації податкової накладної в ЄРПН застосовано штрафні санкції у розмірі 3 400 гривень;

-№ 993/32-00-04-01-02-01-00186520 за формою «В4», яким зменшено суми від`ємного значення податку на додану вартість у сумі 14 114 537 гривень.

Рішенням ДПС від 28.01.2025 № 2415/6/99-00-06-01-03-06, прийнятим за результатами розгляду скарги позивача скасовано ППР від 27.11.2024 № 994/32-00-04-01-02-01-00186520; скасовано ППР від 27.11.2024 № 993/32-00-04-01-02-01-00186520 в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на 13 928 258,18 грн, а в іншій частині зазначене ППР залишено без змін.

Також цим рішенням ДПС зобов`язано відповідача вжити заходи відповідно до пп.78.1.12 п. 78.1 ст. 78 ПКУ.

23 травня 2025 року відповідачем складено акт №2415/6/99-00-06-01-03-06 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань законності декларування від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 тис грн за декларацією з ПДВ за серпень 2024 року, зокрема, з питань, визначених у рішення ДПС про результати розгляду скарги, у порядку контролю за правильністю висновків акта документальної позапланової невиїзної перевірки позивача (далі акт перевірки, т.1, а.с. 38). Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем податкового законодавства, щодо яких в подальшому і прийнято спірні ППР.

На акт перевірки позивачем подавалися заперечення №2025.06.13/16-6601, які листом відповідача від 26.06.2025 року №2806/6/32-00-07-08 залишені без задоволення.

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 27.06.2025 року (т. 1, а.с. 133):

1) №000/409/32-00-07-08, яким позивачу знято зарахований наперед ПДВ згідно декларації з ПДВ за серпень 2024 року на суму 13 928 258,00 грн;

2) №000/408/32-00-07-08, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 3 400,00 грн за нескладання і неподання на реєстрацію податкових накладних на суму ПДВ 13 928 258,18 грн.

Вважаючи такі рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства, у зв`язку з тим, що операції з повернення товару не є окремими господарськими операціями з придбання такого товару. Режим митного оформлення товару, в якому проводилося переміщення феросплавної продукції у зв`язку з припиненням договірних зобов`язань за договорами з нерезидентом, не може розцінюватися

як окремий правочин чи господарська операція. З цих підстав суд вказав на безпідставність висновків відповідача, які наведені в акті перевірки, оскільки позивачем не було допущено заниження бази оподаткування операцій з постачання товарів за цінами нижчими ціни придбання таких товарів, так як позивач не здійснював придбання товару у нерезидента, а здійснив повернення раніше поставленого на експорт товару власного виробництва та подальший продаж продукції власного виробництва.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, під час перевірки було встановлено, що Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (продавець) у березні-квітні 2022 року уклало з нерезидентом компанієюSP. Z O.O., Польща (покупець) контракти купівлі-продажу феросплавної продукції: від 01.03.2022 року №S2200722, від 03.03.2022 року №S2200734, від 01.03.2022 року №S2200726.

У травні-липні 2024 року компаніяSP.ZO.O. повідомила про неможливість продати отриманий раніше товар та здійснити розрахунок за нього, просила досягти домовленостей щодо повернення товару.

В період з квітня по липень 2024 року Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» та компаніяSP. ZO.O. уклали додаткові угоди до контрактів купівлі-продажу: від 01.03.2022 року №S2200722, від 01.03.2022 року №S2200726, від 03.03.2022 року №S2200734, відповідно яких дійшли згоди про припинення договірних зобов`язань у зв`язку з неможливістю їх виконання та повернення товару Акціонерному товариству «Нікопольський завод феросплавів».

Товар, придбаний раніше у Акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», компанієюSP. Z O.O. було повернуто продавцю.

Контролюючим органом зроблено висновок про те, що фактично у спірному випадку відбулося не повернення продукції, а імпорт товару, реалізованого у митному режимі експорт у 2022 році.

Контролюючим органом зазначено, що позивач, на порушення правил ведення бухгалтерського та податкового обліку, неправомірно оприбуткував зазначені товари за первісною собівартістю як готову продукцію, замість необхідності їх оприбуткування за цінами, зазначеними у митних деклараціях. З цього приводу контролюючим органом зазначено, що повернутий від нерезидента на адресу АТ «НЗФ» товар вже не може вважатися товаром власного виробництва, оскільки він вже був постановлений на експорт, а після цього він є просто товаром.

В подальшому товар у серпні 2024 році був реалізований АТ «НЗФ» на адресу інших покупців.

Контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.188.1 ст.188 ПК України, яке полягало у неправильному визначенні бази оподаткування ПДВ операцій з поставки товару у серпні 2024 року, оскільки база оподаткування операцій поставки в серпні 2024 року повинна відповідати «ціні придбання» товару, яка зазначена в вантажних митних деклараціях, оформлених при поверненні товару. З цими обставинами контролюючий орган пов`язував встановлення факту реалізації позивачем ТМЦ за цінами нижчими їх придбання, чим порушено вимоги п.188.1 ст.188 ПК України при визначенні бази оподаткування ПДВ.

Крім того, контролюючим органом також зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.201.1 ст.201 ПК України та п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 та зазначено, що при продажу самостійно вироблених товарів, реалізованих нижче їх собівартості, постачальник складає дві податкові накладні: одну на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу на суму, розраховану виходячи з перевищення звичайної ціни, яка не може бути нижче їх виробничої собівартості, над фактичною ціною.

Надаючи оцінку такій позиції відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у спірному випадку позивачем не здійснювалось придбання товару у нерезидента - компаніяSP. Z O.O.. Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених обставинах справи, які фактично описані контролюючим органом в акті перевірки.

Товар, придбаний раніше у позивача, компанієюSP. Z O.O. було повернуто продавцю.

Переміщення повернутого товару через митний кордон України було здійснено в митному режимі імпорт.

Тобто, встановлені обставини справи свідчать про те, що у спірному випадку проводилося переміщення феросплавної продукції у зв`язку з припиненням договірних зобов`язань за договорами з нерезидентом, і таке переміщення товару через митний кордон України не може вважатись придбанням позивачем товару.

Отже, висновок контролюючого органу про те, що у спірному випадку позивачем придбавався товар у компаніїSP. Z O.O., є безпідставним.

При цьому, слід звернути увагу і на те, що будь-яких договорів на придбання у нерезидента феросплавної продукції, зокрема, феросилікомарганцю МНС17, Акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» не укладалось, будь-якої оплати за поставлений, на думку відповідача, товар позивачем не здійснювалось.

Встановлені обставини справи також свідчать про те, що після повернення товару позивачем в бухгалтерському обліку здійснено його оприбуткування, за методом «сторно», за первісною собівартістю як готову продукцію власного виробництва.

В подальшому, у серпні 2024 року, товар позивачем був реалізований та визначено базу оподаткування таких операцій, виходячи із їх договірної вартості, зазначеної в договорах поставки.

У відповідності до п.188.1 ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів не може бути нижче звичайних цін.

У спірному випадку відповідачем не було встановлено факту продажу товарів за ціною нижче рівня звичайних цін на такий товар, а отже висновок відповідача про порушення позивачем вимог п.188.1 ст.188 ПК України є необґрунтованим.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу і на позицію відповідача про те, що при поверненні товару, а на думку контролюючого органу постачання товару, позивач повинен був визначити вартість придбання такого товару, виходячи із вартості, яка визначена в митних деклараціях, тобто митну вартість товару.

Разом з тим, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (ст.49 Митного кодексу України).

Тобто, митна вартість у ВМД визначається для митних цілей, зокрема, для сплати митних платежів. При цьому, митна вартість це не лише вартість самих ТМЦ, а й інші складові: витрати на перевезення, маркування, страхування тощо, тобто усі витрати, які понесені у зв`язку з імпортом товарів.

Таким чином, твердження відповідача про необхідність визначення ціни повернутих товарів за митною вартістю, яка зазначена у ВМД, є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позиції відповідача щодо недотримання позивачем правил визначення бази оподаткування операцій з постачання, які передбачені п.181.1 ст.188 ПК України, і як наслідок, про неправомірність оскаржених у цій справі податкових повідомлень-рішень, які прийняті з огляду на таку позицію контролюючого органу.

Щодо аргументів відповідача, наведених в апеляційній скарзі, про наявність у структурі власності позивача підсанкційних осіб, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Вказані обставини не були підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. До того ж, встановлення наявності чи відсутності підсанкційних осіб в структурі власності платника податків є необхідним при вирішенні питання про право на бюджетне відшкодування (п.200.4-1, п.200.12-1 ст.200 ПК України), але предмет спору, який є вирішується у межах цієї справи, не стосується права позивача на бюджетне відшкодування.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, аргументи відповідача, з якими він пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує. Апеляційна скарга відвідача задоволенню не підлягає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі №160/20383/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 19.03.2026р.

Повний текст постанови виготовлено 25.03.2026р.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак