Справа № 640/18114/22
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

24 березня 2026 року Справа № 640/18114/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Вісьтак М.Я., за участю секретаря судового засідання Драголи В.Я.

представника позивача Алфьорової А.П.,

представник позивача Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві Акіменко М.О.,

представника відповідача - не з`явився.

розглянувши у приміщенні Київського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративного позову Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва (адреса: 04212, м. Київ, вул. Героїв полку «АЗОВ») в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13) до Дочірнього підприємства «Альтернатива» (адреса: просп. Повітряних сил України, м. Київ, 03168, ) про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві до Дочірнього підприємства «Альтернатива», в якому позивач просить суд:

- зобов`язати Дочірнє підприємство «Альтернатива» привести захисну споруду цивільного захисту - сховище №113837, що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 1-а у Оболонському районі міста Києва у стан готовності до використання за призначенням, відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом МВС України від 09.07.2018 №579.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX справу №640/18114/22 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №640/18114/22 передано для розгляду судді Донцю В.А., відрядженого до Київського окружного адміністративного суду на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 28.09.2023 №938/0/15-23.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін суддею ОСОБА_1 .

Рішенням Вищої ради правосуддя від 13.02.2025 №246/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у зв`язку з поданням заяви про відставку» звільнено ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва (відряджений до Київського окружного адміністративного суду) у відставку.

24.02.2025 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею у справі було визначено Вісьтак М.Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 адміністративну справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 увалено здійснювати розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

20.03.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві скерував додаткові пояснення, із змісту яких суд встановив наступне.

Оболонською окружною прокуратурою міста Києва встановлено факт неналежного утримання ДП «Альтернатива» захисної споруди цивільного захисту (сховища II класу) № 113837 за адресою: вул. Лугова, 1-А, Оболонський район, м. Київ. У зв`язку з воєнною агресією рф та введенням воєнного стану прокуратурою здійснено перевірку дотримання законодавства у сфері цивільного захисту. Також у межах кримінального провадження № 0000169 від 29.09.2022 (ст. 356 КК України) здійснюється досудове розслідування щодо невжиття заходів для приведення захисних споруд у належний стан. У період 15 19.09.2025 проведено комплексне обстеження сховища № 113837, за результатами якого складено акт від 19.09.2025 № 401, яким встановлено 15 порушень вимог Наказу МВС № 579 та визначено строк їх усунення до 19.11.2025. Сховище визнано обмежено готовим до використання. Під час контрольного обстеження 17 21.11.2025 (акт від 21.11.2025 № 497) встановлено, що виявлені порушення не усунуті. За невиконання законних вимог посадових осіб директор ДП «Альтернатива» Суханов П.В. притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 185-14 КУпАП із накладенням штрафу. Таким чином, попри воєнний стан та встановлені порушення, керівництвом ДП «Альтернатива» не вжито заходів для їх усунення і приведення сховища № 113837 у стан, придатний для використання за призначенням. Враховуючи наведене, представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві підтримує позовні вимоги та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Оболонською окружною прокуратурою м. Києва встановлено, що захисна споруда цивільного захисту (сховище №113837 по вул. Лугова, 1-А), яка перебуває у власності та користуванні ДП «Альтернатива», утримується з істотними порушеннями вимог законодавства у сфері цивільного захисту. Під час перевірок органами ДСНС ще у 2016 році виявлено численні недоліки (несправність захисно-герметичних конструкцій, систем життєзабезпечення, неналежний стан приміщень тощо), щодо усунення яких було винесено обов`язковий припис. Однак відповідач його не виконав, а порушення залишились неусунутими. Подальшими перевірками та матеріалами досудового розслідування підтверджено, що сховище і надалі перебуває в обмежено готовому стані, не відповідає вимогам до захисних споруд та фактично використовується не за цільовим призначенням (розміщення майстерні, захаращення приміщень). В умовах воєнного стану та систематичних повітряних тривог така бездіяльність відповідача створює реальну загрозу життю та здоров`ю населення, оскільки унеможливлює використання укриття за призначенням. Крім того, уповноважені органи не забезпечили належного захисту інтересів держави у цих правовідносинах, що стало підставою для звернення прокурора до суду. Отже, позовні вимоги заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва обґрунтовані: фактом неналежного утримання захисної споруди; невиконанням обов`язкового припису контролюючого органу; непридатністю укриття до використання за призначенням; створенням загрози життю та здоров`ю людей в умовах воєнного стану; бездіяльністю уповноважених органів щодо належного реагування, тому сторона позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.

У матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання відповідачем 05.09.2024 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у його електронний кабінет.

Окрім цього, у матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, що свідчить про отримання відповідачем 05.03.2025 року у його електронний кабінет копії ухвали суду про прийняття справи до провадження судді Вісьтак М.Я.

Строк, встановлений для надання відзиву на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.

Позиція сторін по справі, висловлена у судових засіданнях.

У судовому засіданні представник позивача Алфьорова А.П. надала усні пояснення по справі, підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в засідання не з`явився, про дату,час та місце розгляду адміністративної справи належним чином повідомлений.

Встановлені судом фактичні обставини.

Оболонською окружною прокуратурою м. Києва виявлено факт неналежного утримання дочірнім підприємством «Альтернатива» захисної споруди цивільного захисту сховища II класу №113837, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 1-А, а також неналежне здійснення уповноваженим органом заходів щодо захисту інтересів держави.

У зв`язку із введенням воєнного стану та необхідністю забезпечення належного функціонування захисних споруд прокуратурою здійснено перевірку додержання вимог законодавства у сфері цивільного захисту. Одночасно встановлено, що підрозділом дізнання Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000169 від 29.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, у межах якого прокурором надано дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування.

Судом встановлено, що захисна споруда цивільного захисту сховище №113837 перебуває на обліку відповідного органу, розташована за адресою: м. Київ, вул. Лугова, 1-А, введена в експлуатацію у 1985 році, розрахована на укриття 450 осіб. Відповідно до паспорта сховища, облікової картки, технічного паспорта та матеріалів інвентаризаційної справи, первісна площа споруди становила 280,8 кв.м, однак фактично складає близько 458,5 кв.м з урахуванням додаткових приміщень. Сховище належить до II класу захисту, має один основний та два аварійні виходи, а також складається з основних і допоміжних приміщень (тамбури, підсобні приміщення, вбиральні, коридори, галереї).

Також встановлено, що об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою належить на праві власності ДП «Альтернатива» (), керівником якого є ОСОБА_2 , а підприємство здійснює господарську діяльність у сфері друкування.

У період з 26.12.2016 по 29.12.2016 посадовими особами ДСНС у м. Києві проведено перевірку дотримання ДП «Альтернатива» вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки, за результатами якої складено акт №659 та винесено припис №309 від 30.12.2016. Вказаними документами зафіксовано численні порушення, зокрема незадовільний стан приміщень сховища, непрацездатність захисно-герметичних конструкцій, інженерних мереж, відсутність належного обладнання та укомплектування споруди. Встановлено обов`язок усунення зазначених порушень у строк до 01.03.2017.

Разом з тим, як вбачається з акту оцінки стану готовності захисної споруди №113837 від 03.07.2019, сховище визначено як обмежено готове до використання, при цьому виявлені недоліки повністю усунуті не були.

Судом встановлено, що відповідачем вимоги припису ДСНС у повному обсязі не виконано, а порушення, виявлені під час перевірки, залишилися неусунутими.

Крім того, згідно з листом ГУ ДСНС у м. Києві від 06.10.2022 №7103-4584/7101, заходи реагування цивільно-правового характеру щодо зобов`язання ДП «Альтернатива» привести зазначену захисну споруду у стан готовності до використання за призначенням уповноваженим органом не вживались.

Під час огляду місця події від 30.09.2022, проведеного прокурором за участю спеціаліста ДСНС, зафіксовано фактичний неналежний стан сховища, зокрема непрацездатність інженерних систем, захисних конструкцій, відсутність необхідного обладнання, а також те, що приміщення споруди використовується не за цільовим призначенням для розміщення виробничого обладнання та функціонування друкарської майстерні, у зв`язку з чим значна частина приміщень є захаращеною. Огляд проводився із застосуванням технічних засобів фіксації, при цьому вилучення речей не здійснювалось.

З урахуванням початку повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та об`єктивної необхідності використання захисних споруд для укриття населення, встановлений технічний та фактичний стан сховища №113837 свідчить про його обмежену готовність до використання за призначенням та неможливість забезпечення належного захисту населення.

Релевантні джерела права (у редакції, чинній на момент звернення до суду із цим позовом), оцінка та висновки суду.

Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 131-1 Конституції України вказує зокрема на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно вмонтовано в загальну систему правосуддя та змінено характер її діяльності з загального нагляду на основну функцію кримінального обвинувачення.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (у редакції, чинній на момент звернення прокурора із цим позовом до суду, далі - Закон № 1697-VII), відповідно до частини першої статті 23 якого представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Частиною четвертою статті 23 Закону № 1697-VII визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Після відкриття провадження у цій справі Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування норм статті 23 Закону № 1697-VII та статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України стосовно права прокурора на звернення до суду в інтересах держави у контексті необхідності врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 820/4717/16 у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, від 24.01.2025 у справах № 520/30126/23 та № 520/13228/23, № 400/9970/23, від 30.01.2025 у справі №420/22304/23, від 31.01.2025 № 320/3128/23, від 06.02.2025 у справі № 160/18617/23, від 03.03.2025 у справі № 260/4199/22, від 20.03.2025 у справі № 520/16196/23, від 02.04.2025 у справі № 160/17789/22, від 05.06.2025 у справі № 520/16180/23, від 31.03.2025 у справі № 320/789/23 та багатьох інших. Практика Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, а висновки, наведені у вищевказаних справах, є релевантними до обставин цієї справи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що прокурор, з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій має право звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, а тільки тоді, коли для цього існують виняткові умови та в порядку визначеному законом.

Із змісту частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII випливає, що однією з умов виникнення у прокурора права на звернення до суду в інтересах держави є наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а іншою - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту інтересів держави або здійснює їх неналежно.

Таке «не здійснення захисту» полягає в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Водночас «здійснення захисту неналежним чином» полягає в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Проте «неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їхнього захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

У другому випадку законодавчо обумовлено, що має бути відсутнім орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Проте у кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Представництво інтересів держави прокурором в суді не повинно мати на меті підміну суб`єкта виконання владних управлінських функцій, а спонукати до виконання у разі неналежного виконання таких функцій суб`єктом владних повноважень, якого представлятиме прокурор в суді.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень у належний спосіб, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону, не здійснює захисту або робить це неналежно, або такий орган взагалі відсутній.

Враховуючи викладене, з урахуванням завдань та функцій прокуратури у правовій державі та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, підстави та порядок звернення прокурора до адміністративного суду в порядку його представництва інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено та окремо від реалізації права на звернення до суду самого суб`єкта владних повноважень.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17, від 13.05.2021 у справі № 806/1001/17 та Великою Палатою Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

У цій справі керівник Оболонської окружної прокуратури м. Києва звернувся до адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі ГУ ДСНС України у м. Києві, яке є територіальним органом ДСНС та уповноважене на реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

Як встановлено судом, підставою для звернення прокурора до суду стала бездіяльність ГУ ДСНС у м. Києві, що полягає у невжитті заходів реагування щодо зобов`язання ДП «Альтернатива» привести захисну споруду цивільного захисту №113837 у стан готовності до використання за призначенням.

Судом встановлено, що ГУ ДСНС у м. Києві, будучи обізнаним про наявність порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, тривале невиконання відповідачем припису від 30.12.2016 та обмежену готовність сховища, не вжило заходів щодо звернення до суду або застосування інших передбачених законом заходів реагування, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду в інтересах держави з метою забезпечення належного захисту населення в умовах воєнного стану.

За таких обставин підлягає з`ясуванню питання щодо наявності у ГУ ДСНС у м. Києві повноважень для звернення до суду із відповідними позовними вимогами як належного позивача у цій справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали дозвіл на вчинення певних дій та в наступному діяли виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Таким чином, участь органів державної влади в судовому процесі пов`язана саме з їх компетенцією в здійсненні їх повноважень.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування регулюються Кодексом цивільного захисту України від 02.10.2012 № 5403-VI (далі - КЦЗ України).

Статтею 17-1 КЦЗ України визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, яким є Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) (пункт 1 Положення про Державну службу з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052), який здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього ж Положення, частина 3 статті 17-1 КЦЗ України).

Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності (пункт 1 Положення про Державну службу з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052).

Згідно з частиною другою статті 17-1 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, серед іншого:

здійснює державний нагляд (контроль) у сфері пожежної та техногенної безпеки щодо виявлення та запобігання порушенню вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, іншими юридичними особами;

звертається до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей;

перевіряє стан дотримання вимог законодавства у сфері цивільного захисту та складає відповідні акти;

подає Раді міністрів Автономної Республіки Крим, центральним та місцевим органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування інформацію про юридичних та фізичних осіб, винних у порушенні вимог законодавства у сфері цивільного захисту.

Статтею 18 КЦЗ України визначені повноваження інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту, до яких віднесено Міністерство внутрішніх справ України (МВС), яке є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики, зокрема, у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності (пункт 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878).

Згідно з частиною першою статті 18 КЦЗ України до повноважень інших центральних органів виконавчої влади у сфері цивільного захисту належить, серед іншого:

забезпечення цивільного захисту у сфері суспільного життя, в якій реалізує державну політику відповідний орган виконавчої влади;

здійснення заходів щодо захисту населення і територій під час надзвичайних ситуацій;

визначення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування загальної потреби у захисних спорудах цивільного захисту для суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління;

організація здійснення заходів щодо створення, утримання та використання фонду захисних споруд цивільного захисту суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління;

організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління, та захисних споруд цивільного захисту державної власності, що перебувають на балансі суб`єктів господарювання приватної форми власності;

організація проведення технічної інвентаризації фонду захисних споруд цивільного захисту суб`єктів господарювання, що належать до сфери їх управління.

виключення за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, сховищ та протирадіаційних укриттів з фонду захисних споруд цивільного захисту.

Частиною першою статті 19 КЦЗ України визначені повноваження Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій у сфері цивільного захисту, до яких, крім іншого, віднесено:

забезпечення цивільного захисту на відповідній території;

взаємодія з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, щодо виконання завдань цивільного захисту;

організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту;

визначення потреби фонду захисних споруд цивільного захисту;

планування та організація роботи з дообладнання або спорудження в особливий період підвальних та інших заглиблених приміщень для укриття населення;

прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності;

організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту;

здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту;

організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду таких споруд.

Частиною першою статті 19 КЦЗ України визначені повноваження органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту до яких, крім іншого, віднесено:

забезпечення цивільного захисту на відповідній території;

взаємодія з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, щодо виконання завдань цивільного захисту;

організація виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту;

планування та організація роботи з дообладнання або спорудження в особливий період підвальних та інших заглиблених приміщень для укриття населення;

прийняття рішень про подальше використання захисних споруд цивільного захисту державної та комунальної власності у разі банкрутства (ліквідації) суб`єкта господарювання, на балансі якого вона перебуває, та безхазяйних захисних споруд

організація обліку фонду захисних споруд цивільного захисту;

здійснення контролю за утриманням та станом готовності захисних споруд цивільного захисту;

організація проведення технічної інвентаризації захисних споруд цивільного захисту, виключення їх за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, з фонду захисних споруд цивільного захисту.

До завдань і обов`язків суб`єктів господарювання у сфері цивільного захисту частиною першою статті 20 КЦЗ України віднесено, зокрема:

забезпечення виконання заходів у сфері цивільного захисту на об`єктах суб`єкта господарювання;

забезпечення дотримання вимог законодавства щодо створення, зберігання, утримання, використання та реконструкції захисних споруд цивільного захисту;

здійснення обліку захисних споруд цивільного захисту, які перебувають на балансі (утриманні).

Отже КЗС України передбачено функціонування єдиної державної системи цивільного захисту, яка, за визначенням Положення про єдину державну систему цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.01.2014 № 11, є сукупністю органів управління, сил і засобів центральних та місцевих органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, виконавчих органів рад, підприємств, установ та організацій, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері цивільного захисту.

Відповідно до частини восьмої статті 32 Кодексу цивільного захисту України утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Контроль за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, спільно з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими державними адміністраціями (частина п`ятнадцята статті 32 Кодексу цивільного захисту України).

Згідно з пунктом 3 «Порядку створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту та ведення його обліку», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №138, балансоутримувач захисної споруди - власник захисної споруди або юридична особа, яка утримує її на балансі.

Утримання фонду захисних споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється їх балансоутримувачами (пункт 9 Порядку № 138).

Здійснення контролю за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує ДСНС разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями (пункт 12 Порядку №138).

Частиною першою статті 47 КЦЗ України передбачено, що державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Пунктом 48 частини другої статті 17-1 КЦЗ України в редакції Закону України від 06.10.2022 № 2655-ІХ встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, звертається до адміністративного суду щодо допущення уповноважених осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з інших, ніж передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), а також щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, з інших підстав, визначених законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 червня 2025 року (справа № 160/16394/22) дослідив питання щодо наявності або відсутності у керівника окружної прокуратури прав звернення до суду в інтересах держави в особі ГУ ДСНС із позовом стосовно приведення у стан готовності захисної споруди з метою використання її за призначенням.

Розглядаючи цю справу, суд бере до уваги правові висновки, сформульовані у постанові Верховного Суду від 27.06.2025 у справі №160/16394/22.

Відповідно до частини першої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Згідно з частинами другою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина четверта статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами третьою-п`ятою статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 червня 2025 року (справа № 160/16394/22) зазначив, що ні положеннями Кодексу цивільного захисту України, ні іншими законами України не встановлено додаткових підстав для звернення Державної служби України з надзвичайних ситуацій до адміністративного суду з питань щодо належного виконання нею своїх повноважень, окрім тих, які визначені законом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2025 у справі №400/9970/23 та від 06.02.2025 у справах № 160/18617/23, № 320/11439/22 та інших.

Крім того, у постанові від 23.01.2025 у справі № 520/16197/23, Верховний Суд, аналізуючи положення пункту 48 частини другої статті 17-1 КЦЗ України в редакції Закону України від 06.10.2022 № 2655-ІХ, підкреслив, що коло правовідносин, у яких територіальний орган ДСНС може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого ДСНС може подати до суду позовну заяву. Іншими словами, у чинній редакції пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності ДСНС може набути статусу позивача.

Проаналізувавши чинне законодавство щодо обсягу повноважень ДСНС, Верховний Суд у зазначеній постанові дійшов висновку, що законодавець у відповідних профільних нормативно-правових актах не наділив ДСНС правом на звернення до суду із позовом щодо приведення у стан готовності захисних споруд та відповідно правом на оскарження бездіяльності балансоутримувачів щодо допущеного неналежного стану таких захисних споруд.

З огляду на викладене, Державна служба України з надзвичайних ситуацій та її територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до адміністративного суду з позовними вимогами про зобов`язання щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисних споруд цивільного захисту у якості позивача.

Отже, на підставі викладеного Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 червня 2025 року (справа № 160/16394/22) констатував, що оскільки законодавчими положеннями не передбачено право ГУ ДСНС у Дніпропетровській області на звернення до суду із заявленими позовними вимогами, цей орган не може бути позивачем у цій справі.

З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заступник керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва у позовній заяві визначив орган, в особі якого він звернувся до суду та захищає інтереси держави, який не має самостійного права на звернення із цим позовом, тобто не може набути статусу позивача.

Так, відсутність підстав у суб`єкта владних повноважень для звернення до адміністративного суду має наслідком залишення позову без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає позов без розгляду, якщо його подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Частиною 3 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Судові витрати по справі.

Частиною 5 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва (адреса: 04212, м. Київ, вул. Героїв полку «АЗОВ») в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13) до Дочірнього підприємства «Альтернатива», (адреса: просп. Повітряних сил України, м. Київ, 03168, ) про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без розгляду надіслати (видати) позивачу невідкладно.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженнні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Вісьтак М.Я.