Справа № 640/35967/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Бєлової Л.В.,

суддів: Безименної Н.В., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Абакумової Надії Іванівни від 26.12.2019 НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження та від 11.12.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору в сумі 166 158, 16 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі.

На виконання Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення", Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, вказану судову справу № 640/35967/21 передано Київському окружному адміністративному суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не встановив, що на дату звернення з цим адміністративним позовом відносно позивача відкрито два виконавчих провадження зі стягнення виконавчого збору та винагороди приватного виконавця в межах виконання рішення Святошинського суду міста Києва від 01.07.2010 у справі № 2-958-1/10ВП, а саме: № НОМЕР_4 (виконавчий збір у розмірі 166158,16 грн) та № НОМЕР_5 (винагорода приватного виконавця у розмірі 166158,15 грн).

На думку позивача, примусове стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця в межах виконання одного виконавчого документу не допускається.

Також позивач посилається на частину 8 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що виконавчий збір не стягується під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Абакумової Надії Іванівни про визнання протиправними та скасування постанов.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі №2-958-1/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ін. на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість в розмірі 1581958,79 грн.

Святошинським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист за номером №20958-1/10 від 29.03.2012, який перебував на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві. Виконавче провадження № НОМЕР_6.

Державним виконавцем винесено постанову від 11.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_6 в рамках виконання рішення Святошинського суду міста Києва від 01.07.2010 у справі № 2-958-1/10, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

У цей же день, державним виконавцем винесено постанову від 11.12.2019 про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 166158,16 грн.

26.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_6 від 11.12.2019 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 166 158,16 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що постановою від 05.05.2021 приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича відкрито виконавче провадження № НОМЕР_7 з виконання постанови від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 166158,15 грн.

Як зазначає позивач в адміністративному позові, виконавче провадження № НОМЕР_7 відкрито з виконання постанови від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5, яка прийнята у межах виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі №2-958-1/10.

Додатково судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі № 640/19823/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни про скасування, зокрема, постанови від 05 травня 2021 про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_8 та постанови від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 про стягнення з основної винагороди у розмірі 166158,15 грн - залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року, якою позовну заяву ОСОБА_1 - залишено без розгляду.

Отже, постанова від 05.05.2021 приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_7 та постанова від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 166158,15 грн - є чинними та у судовому порядку не скасовані.

Позивач, вважаючи постанови державного виконавця від 26.12.2019 НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження та від 11.12.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору в сумі 166158,16 грн протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у відсоткову залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження, тому безпідставними є доводи позивача про те, що виконавчий збір стягується виключно з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Також суд першої інстанції визнав безпідставними доводи позивача про подвійне стягнення з нього виконавчого збору, оскільки позивачем не надано суду доказів понесення ним витрати зі сплати виконавчого збору при виконанні виконавчого документа (рішення Святошинського суду міста Києва від 01.07.2010 у справі № 2-958-1/10) у межах будь-якого іншого виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи позивача, як у апеляційній скарзі, так і у адміністративному позові, зводяться до того, що примусове стягнення виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця в межах виконання одного виконавчого документу не допускається.

У цьому контексті колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) та Законом України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII).

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Згідно з частиною сьомою статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У справі, що переглядається, спірним є питання одночасного стягнення виконавчого збору за постановою державного виконавця і основної винагороди приватному виконавцю в однаковому розмірі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що Святошинським районним судом міста Києва виданий виконавчий лист за номером №20958-1/10 від 29.03.2012, який перебував на виконанні Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві. Виконавче провадження № НОМЕР_6.

Державним виконавцем винесено постанову від 11.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_6 в рамках виконання рішення Святошинського суду міста Києва від 01.07.2010 у справі № 2-958-1/10, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

У цей же день, державним виконавцем винесено постанову від 11.12.2019 про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 166158,16 грн.

26.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_4 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № НОМЕР_6 від 11.12.2019 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 166 158,16 грн.

Як зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, приватним виконавцем Лановенко Людмилою Олегівною, під час виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва у цивільній справі №2-958-1/10, прийнята постанова від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 166158,15 грн.

У свою чергу, постановою від 05.05.2021 приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича відкрито виконавче провадження № НОМЕР_7 з виконання постанови від 10.02.2020 у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 приватного виконавця Лановенко Людмили Олегівни про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в розмірі 166158,15 грн.

Отже, за обставинами справи, відносно позивача відкрито два виконавчих провадження зі стягнення виконавчого збору та винагороди приватного виконавця в межах виконання рішення Святошинського суду міста Києва від 01.07.2010 у справі № 2-958-1/10ВП.

Вирішуючи питання щодо застосування правових норм у подібних правовідносинах, Верховний Суд у постанові від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19 зазначив, що Закон №1404-VIII містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Водночас виконавче законодавство містить норму (частина восьма статті 27 Закону №1404-VIII), у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку з участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа. На відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Указана норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець, а також спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

На основі цього, Верховний Суд вважав, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону №1404-VIII.

Застосовуючи положення частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII до спірних правовідносин Верховний Суд зробив такий висновок: «у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається».

Зважаючи на вжиті у частині восьмій статті 27 Закону №1404-VIII часові маркери для її застосування: то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №160/695/22, про неврахування висновків у якій також згадував скаржник у касаційній скарзі. На цей час Верховний Суд продовжує послідовно застосовувати цю позицію, свідченням чого є постанови від 19 серпня 2025 року №380/22356/23, від 27 листопада 2025 року у справі № 280/672/24.

Отже, на думку колегії суддів, одночасне стягнення виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа призводить до подвійного стягнення грошових сум, що стягується з боржника за примусове виконання рішення, що є неприпустимим.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про законність постанови державного виконавця від 11.12.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору в сумі 166158,16 грн. У зв`язку з чим, постанова відповідача від 11.12.2019 НОМЕР_2 є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 26.12.2019 НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження, то колегія суддів вважає, що така вимога є похідною, відповідно, підлягає задоволенню.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та недотримано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, вважає за необхідне, апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Розподіл судового збору здійснюється на підставі положень ч. 1 ст. 139 КАС України.

Оскільки позивач за подання адміністративного позову сплатив 2 569,58 грн судового збору, а за подання апеляційної скарги - 2 724,00 грн судового збору, то загальна сума судового збору в розмірі 5293,58 грн підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 травня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни від 11.12.2019 НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору в сумі 166158,16 грн. (сто шістдесят шість тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 16 копійок).

Визнати протиправною та скасувати постанову Державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Абакумової Надії Іванівни від 26.12.2019 НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 5293,58 грн (п`ять тисяч двісті дев`яносто три гривні 58 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03148, місто Київ, вулиця Гната Юри, будинок 9).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.В. Файдюк