Справа № 320/4544/26
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Київ справа №320/4544/26

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Білоноженко М.А.,

розглянувши у приміщені суду в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроБудБетон» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Москаленка Сергія, 16-г, )
доГоловного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, )
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄвроБудБетон» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, у якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05 листопада 2025 року №498520706.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з висновками акту перевірки відповідача, оскільки проведені з контрагентами господарські операції мають дійсний реальний характер, їх виконання підтверджується належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського, податкового обліку, розрахунковими, іншими документами, відомостями та даними, а усі висновки контролюючого органу зроблені на підставі дій контрагентів позивача, а також третіх осіб, які не мають жодного відношення до діяльності позивача.

Позивач у заявах по суті справи вказує, що придбані товариством у контрагентів товарно матеріальні цінності та послуги з транспортного експедирування беззаперечно пов`язані із спрямованої на отримання доходу господарською діяльністю.

Позивач наполягає, що твердження контролюючого органу про відсутність реального характеру здійснених фінансово - господарських операцій по правочинах, укладених підприємством з контрагентами спростовуються долученими до матеріалів справи первинними та іншими документами бухгалтерського та податкового обліку по кожній господарській операції окремо між безпосередніми учасниками укладених договорів.

Водночас, наявна в інформаційно-аналітичних електронних базах податкова інформація відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічних звірок, носить інформативний характер та підлягає оцінці разом з іншими доказами у їх сукупності щодо кожної операції та контрагента та не є беззаперечним доказом фактам відсутності реальності здійснених господарських операцій.

Недекларування контрагентами податкових зобов`язань з ПДВ та неподання останніми податкової звітності за відповідні податкові періоди, не може позбавляти права покупця на декларування податкового кредиту з ПДВ за наявності складених та зареєстрованих в реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Стверджує, що в ході проведення перевірки було встановлено відсутність факту реальності здійснених господарських операцій по взаємовідносинах позивача із визначеними контрагентами; досліджені операції направлені на документальне оформлення придбання товарів; метою їх оформлення є створення штучного податкового кредиту з ПДВ; придбаний товар є товаром невідомого походження від невизначених постачальників з посилання на наявність негативної податкової інформації в ІТС «Податковий блок» та Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

Додатково зазначив, що недекларування контрагентами податкових зобов`язань з ПДВ та подання податкової звітності є підставою для зменшення позивачу задекларованого податкового кредиту з ПДВ, навіть за наявності складених та зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних.

Посилається на наявність в інформаційно-аналітичних електронних базах ДПС негативної податкової інформації відносно контрагентів суб`єкта господарювання, у тому числі по ланцюгах постачання, яка у сукупності ставить під сум реальність здійснених господарських операцій, та спрямована виключно на здійснення операцій для надання податкової вигоди третім особам, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування податкового кредиту з ПДВ, та не мають реального товарного характеру.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судових засіданнях представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити на зазначених вище підставах та долучених до матеріалів справи належних, законних та допустимих доказах.

В свою чергу представник відповідача проти задоволення позову заперечила. Вважає, що висновки, викладені в акті перевірки, та винесене на його підставі податкове повідомлення-рішення (в оскаржуваній частині) є правомірними, просила у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 10 березня 2026 року представники позивача та відповідача не заперечували щодо завершення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Враховуючи думки учасників справи, суд вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Головним управління ДПС у Київській області була проведена на підставі п.п.19-1.1.6 п.19-1.1 ст.19-1, п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст.79, п.п.69.21 п.п.69.22 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ "Бестділ Центр" () за період з 01.10.2024 по 31.10.2024 та з ТОВ "Техбуд Мануфактура" () за період з 01.09.2024 по 31.10.2024 за результатами якої, складено акт перевірки від 28.04.2025 №21186/10-36-07-13/43854635.

Позивачем було подану скаргу на Акт перевірки від 28.04.2025 №21186/10-36-07-13/43854635. Рішенням ДПС України від 15.08.2025 №23844/6/99-00-06-01-01-06, яким було виявлено невідповідність висновків документальної позапланової перевірки Позивача викладених в акті від 28.04.2025 №21186/10-36-07-13/43854635, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, зобов`язано Відповідача провести документальну позапланову перевірку Позивача, про що складено Наказ від 02.09.2025 №887.

В подальшому, на підставі направлень про проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 09.09.2025 №10738/10-36-07-06, №10739/10-36-07-06, та наказу від 09.09.2025 № 3323-п на підставі п.п.191.1.1 п.191.1 ст.191, п.п.20.1.4, п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.12 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, п.п.69.22 п.69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року та наказу Державної податкової служби України від 02.09.2025 №887 було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Позивача із питань, визначених у рішенні ДПС України про результати розгляду скарги від 15.08.2025 №23844/6/99-00-06-01-01-06, у порядку контролю за правильністю висновків акта документальної позапланової виїзної перевірки від 28.04.2025 №21186/10 36-07-13/43854635.

За результатами позапланової невиїзної перевірки Відповідачем було складено акт від 25.09.2025 №44605/10-36-07-06/43854635 та встановлено порушення, а саме п.44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2 п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2 835 519,00 грн. в тому числі по періодам, у вересні 2024 на суму 615 250,00 грн., у жовтні 2024 на суму 2 220 269,00 грн.

За результатами перевірки було прийнято податкове повідомлення рішення від 05.11.2025 №498520706, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 2 835 519,00 грн. та застосовано штрафну санкцію у розмірі 708 880,00,00 грн.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив податкове повідомлення- рішення від 05.11.2025 №498520706 до ДПС України. Рішенням ДПС України від 15.01.2026 №1248/6/99-00-06-01-01-06 «Про результати розгляду скарги» залишено податкове повідомлення- рішення від 05.11.2025 №498520706 без змін, а скаргу Позивача без задоволення.

Не погодившись з податковим повідомленням рішенням відповідача від 05.11.2025 №498520706, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно із пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (п.44.2 ст.44 ПК України).

Підпунктом 14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно із пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Відповідно до пп.а) п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із абз.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» активи - ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому;

бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень (абзац третій частини першої статті 1 цього Закону).

Абзацом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з абзацом абз.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:

назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88).

Відповідно до п.1.3 Положення №88 у господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Згідно із п.2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.2 Положення №88 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Згідно із п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Аналіз наведеного правового регулювання дає підстави для висновку, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій. Господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Верховий Суд у чисельних постановах, досліджуючи питання щодо встановлення обставини про здійснення господарських операцій та реальність поставок товару (послуг) контрагентам-покупцям (замовникам), а також достовірність та повнота відображення їх наслідків у податковому обліку неодноразово зазначав, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самостійно не є підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та правовими висновками Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.

Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

Отже, лише за умови підтвердження належними первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність».

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними та бухгалтерськими документами; установлення спеціальної правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язку між фактом придбання товарів (послуг) та понесенням витрат і господарською діяльністю.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків, відсутність за місцезнаходження не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: акту перевірки відповідача, податкові правопорушення, вчинені ТОВ «Нік-Електроніка» ґрунтуються на висновках про відсутність реальності здійснення господарських операцій позивача із контрагентами: з з ТОВ "Бестділ Центр" за період жовтень 2024 року на суму ПДВ 928 238,00 грн та з ТОВ "Техбуд Мануфактура" () за період вересень - жовтень 2024 року на суму ПДВ 1 907 281,00 грн.

Отже, суду необхідно встановити наявність чи відсутність фактів здійснення (реальність) господарських операцій позивача з його контрагентами, якими здійснювалася поставка ТМЦ, надання послуг та правомірність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень рішень.

Надаючи правову оцінку винесеному відповідачем податковому повідомленню рішенню від 05.11.2025 №498520706, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідно до описової (мотивувальної) частини акту перевірки відповідачем встановлено, порушення:

- п.44.1 ст.44, п.198.1 п.198.2 п.198.3 п.198.6 ст.198, п.201.1 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (зі змінами і доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 2 835 519,00 грн. в тому числі по періодам, у вересні 2024 на суму 615 250,00 грн., у жовтні 2024 на суму 2 220 269,00 грн.

Відсутність реальності здійснених фінансово господарських операцій з придбання позивачем ТМЦ відповідачем обґрунтовується таким:

- з ТОВ "Бестділ Центр" за період жовтень 2024 року: ТОВ "Бестділ Центр" має стан 0 (Бучанська ДПІ); відповідно до Звiту про суми нарахованої заробiтної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсацiї) застрахованих осiб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соцiальне страхування кількість штатних працівників становила 7 осіб за 4 квартал 2024 року; відповідно до Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за Формою № 20-ОПП: наявні офіс, склад, майданчик для зберігання, автотранспорт та автопричепи; прийнято Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку п.8 від 20.03.2025 №38219; Також, по ланцюгу придбання та постачання встановлено, що реалізований товар на адресу Позивача придбаний ТОВ "Бестділ Центр" у постачальника ТОВ "Матеріал Буд Профі" (), який знаходиться на обліку в Львівській ДПІ; зазначено, що відповідно ТОВ "Матеріал Буд Профі" прийняті Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку п.8 від 19.08.2024 № 37716; по ланцюгу придбання та постачання ТОВ "Матеріал Буд Профі" було придбано ЩПС С5 (0-70) у постачальника ТОВ "Граніт Буд Магістр" () який в подальшому реалізовано Позивачу. В свою чергу, ТОВ "Граніт Буд Магістр" по ланцюгу придбання та постачання було придбано ЩПС С5 (0-70) у постачальника ТОВ "Будлогістик Центр» () відносно якого прийняті Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку п.8 від 07.01.2025 № 2543;

- з ТОВ "Техбуд Мануфактура" за період вересень - жовтень 2024 року: ТОВ "Техбуд Мануфактура" має стан 0, на обліку (Броварська ДПІ, ); ОВ "Техбуд Мануфактура" є фігурантом у кримінальному провадженні від 04.09.2024 №0000021 за ознаками вчинення правопорушень передбачених ч.3 ст.212 КК України. В рамках якого, встановлено, що «….посадовими особами з метою конспірації своєї злочинної діяльності, до схеми з ухилення від сплати податків було задіяно ряд інших підприємств в тому числі серед них ТОВ "Техбуд Мануфактура "; відповідно ТОВ "Техбуд Мануфактура" прийнято Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку п.8 від 20.03.2025 № 16754; по ланцюгу придбання та постачання встановлено, що реалізований товар в адресу Позивача був придбаний ТОВ "Техбуд Мануфактура" у постачальника ТОВ "Госп-Буд Мануфактура". В свою чергу, ТОВ "Госп-Буд Мануфактура" по ланцюгу придбання та постачання здійснює придбання Щебню фр. 10-20, Піску митого, Відсіву фр.0-5, ЩПС С5 (0-70), Щебню фр. 5-20 у постачальника ТОВ "Плаза Імпортбуд"; ТОВ "Плаза Імпортбуд" є фігурантом у кримінальному провадженні від 04.09.2024 №0000021 за ознаками вчинення правопорушень передбачених ч.3 ст.212 КК України. Встановлено, що посадовими особами ТОВ ……. з метою конспірації своєї злочинної діяльності, до схеми з ухилення від сплати податків було задіяно ряд інших підприємств в тому числі серед них ТОВ "Плаза Імпортбуд"; ТОВ "Плаза Імпортбуд" по ланцюгу придбання та постачання здійснює придбання Щебню фр. 10-20, Піску митого, Відсіву фр.0 5, ЩПС С5 (0-70), Щебню фр. 5-20 у постачальника ТОВ "Будлогістик Центр".

Зазначене вище у сукупності слугувало відповідачу підставами для висновків про відсутність факту реальності здійснених господарських операцій з придбання позивачем ТМЦ у ТОВ «Бестділ Центр» та ТОВ "Техбуд Мануфактура".

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується, виходячи з наступного.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 07.10.2024 між ТОВ «ЄвробудБетон» (Покупець) та ТОВ «Бестділ Центр» (Постачальник) укладено договір поставки від 07.10.2024 №1024-1, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар (п.1.1) Щебеневу продукцію. (т.1 а.с. 91-95).

Реалізація даного договору та отримання товару в межах вказаного договору підтверджується наступними документами:

- копією заявка на придбання товару від 07.10.2024 (т.1 а.с. 96);

- копії паспортів ТОВ «ТД «Кіровоградграніт» (т.1 а.с. 108);

- копіями видатковими накладними (т.1 а.с. 109-121);

- копіями товарно-транспортними накладаними (т.1 а.с. 122 т.2 а.с. 28);

- копіями податкових накладних (т. 4 а.с. 91-116);

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що 26.08.2024 між ТОВ «Євробудбетон» (Покупець) та ТОВ «Техбуд Мануфактура» (Постачальник) укладено договір поставки від 26.08.2024 №0824-щ, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах договору товар (п.1.1) Щебеневу продукцію (т.1 а.с. 81-85).

Реалізація даного договору та отримання товару в межах вказаного договору підтверджується наступними документами:

- копіями заявок (т.1 а.с. 86-90);

- копіями паспортів ТОВ «ТД «Кіровоградграніт» (т.2 а.с. 29 64);

- копіями товарно-транспортних накладних (т.2 а.с. 65 т.3 а.с. 250; т. 5 а.с. 1 т. 5 а.с. 41);

- копіями видаткових накладних (т. 4 а.с. 1 т. 4 а.с. 90);

- копіями податкових накладних ( т.4 а.с. 114 т. 4 а.с. 242;

Надані документи свідчать про реальну можливість у контрагентів позивача здійснити поставку товарів за договорами, укладеними з ТОВ «Євробудбетон»

Аналізуючи наявні у матеріалах справи первинні документи на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства України, суд виходить з того, що будь - які недоліки (дефектність) складених первинних документів при придбанні позивачем ТМЦ та послуг у контрагентів в частині своєчасності, достовірності складання та заповнення видаткових накладних, актів приймання передачі послуг та податкових накладних, реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі в акті перевірки не зазначено.

При цьому, вичерпний перелік зазначених вище документів (дата, номер, номенклатура та інші реквізити) вказані (систематизовані) відповідачем безпосередньо в акті перевірки від 25.09.2025 №44605/10-36-07-06/43854635 та складених Додатках до нього.

Аналізуючи реальність господарських операцій позивача на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2 ст.71 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач на підтвердження відсутності факту реальності здійснених господарських операцій в акті перевірки зазначає про порушення податкового законодавства контрагентами позивача та третіми особами, а не самим позивачем.

Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі №320/44258/23 від 11.02.2026 року.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо відсутності реального вчинення господарських операцій між позивачем та наведеними вище контрагентами, а твердження податкового органу щодо відсутності реального здійснення господарських операцій спростовано наявними матеріалами справи.

При цьому, порушення певними контрагентами позивача правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення платником податків вимог закону щодо формування даних податкової звітності, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.10.2018 у справі №815/3459/17 та від 10.11.2020 у справі №822/6302/15, від 16.02.2026 №320/10102/24, від 10.03.2026 у справі №500/3124/24.

З приводу наявного кримінального провадження щодо третьої особи, в якої контрагент позивача придбавав товар, який був предметом укладених та досліджених договорів, суд зазначає, що такі доводи не є беззаперечним доказом відсутності реальності господарських операцій, аналогічна правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №160/3364/19, в якій зазначено, що для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Самі по собі такі обставини, як-от: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів чи відсутність деяких із них - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Як вже зазначалось судом, первинні документи, надані позивачем на підтвердження дійсності господарських операцій із контрагентами, ураховуючи співвідношення вчинених господарських операцій з основним видом діяльності позивача та у сукупності зі встановленими обставинами господарських операцій, підтверджують формування показників податкової звітності та вказують на реальність господарських операцій, які достовірно відображені у бухгалтерському обліку є підставою для формування податкового кредиту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, ЄСПЛ чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги наведені вище висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що господарські операції між позивачем та його контрагентами реально мали місце.

Фактично відбулись господарській операції між позивачем та його контрагентами, мали наслідком зміни в майновому стані сторін правочину, спричинили підстави для відображення таких операцій в бухгалтерському та податковому обліку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.11.2025 №498520706.

Отже, суд вказує, що інші аргументи та підстави, зазначені сторонами, не спростовують висновків суду, викладених вище, оскільки судом надано правову оцінку основним аргументам, на яких ґрунтувалися доводи та заперечення учасників справи та оцінено їх в розрізі норм чинного законодавства та встановлених обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 53165,98 грн. підлягають присудженню на користь позивача частково у розмірі 53165,98 грн за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд

в и р і ш и в:

Задовольнити адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроБудБетон» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Москаленка Сергія, 16-г, ) до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 05 листопада 2025 року №498520706.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄвроБудБетон» (07403, Київська область, м. Бровари, вул. Москаленка Сергія, 16-г, ) понесені витрати у вигляді судового збору у розмірі 53165,98 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.