Справа № 260/4084/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 березня 2026 рокум. Ужгород№ 260/4084/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.,

при секретарі судового засідання Яцута Л.В.,

за участю:

представник позивача: Андрейчук О.М.,

представник відповідача: Маланій Л.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, подане в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.05.2023р. №0-0704, від 10.05.2023р. №0-0704, від 10.05.2023р. №0-0704, від 30.05.2023р. №0-0704-UA00898811, від 30.05.2023p. №0-0704-UA0089881 та від 30.05.2023р. №0-0704-UA0089881, виданих ГУ ДПС України у Закарпатській області.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

11 липня 2024 року до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Клопотання обґрунтоване тим, що оскаржені податкові повідомлення-рішення направлено ГУ ДПС у Закарпатській області 16.08.2023 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 . Зазначений рекомендований лист повернуто на адресу ГУ ДПС у Закарпатській області з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» 14.09.2023 року. В той же час, до суду позивач звернувся 20.06.2024 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України.

Ухвалою суду від 18 вересня 2024 року залишено позовну заяву без руху, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку, оформленої належним чином та докази поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Позивач на виконання вимог вищевказаної ухвали надав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Заява обґрунтована тим, що 27.05.2024 року позивач подав заяву до ГУ ДПС у Закарпатській області про видачу податкових повідомлень-рішень по податку на нерухоме майн, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік. Відповідь на свою заяву, разом з оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, позивач отримав 04.06.2024 року, при цьому зазначає, що жодним іншим способом (засобами поштового зв`язку) оскаржені податкові повідомлення-рішення він не отримував. Зазначає, що твердження відповідача про те, що оскарженні податкові повідомлення-рішення направленні 16.08.2023 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який було повернуто 14.09.2029 року з відміткою за «за закінченням терміну зберігання» не відповідають дійсності.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду відмовлено, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду та позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення було залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без розгляду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 07 березня 2025 року скасовано ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2025 року у справі №260/4084/24 та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.03.2025 року справу передано головуючій судді Калинич Я.М.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №260/4084/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою суду від 31 грудня 2025 року витребувано від Акціонерного товариства Укрпошта інформацію щодо руху поштового відправлення №128 із обов`язковим зазначенням дати його подання до об`єкта поштового зв`язку, дати його вручення адресату чи дати його повернення відправнику не врученим, із зазначенням причин невручення (з доказами на підтвердження такої інформації).

Ухвалою суду від 19 січня 2026 року повторно витребувано у Акціонерного товариства Укрпошта (інформацію щодо руху поштового відправлення №128 із обов`язковим зазначенням дати його подання до об`єкта поштового зв`язку, дати його вручення адресату чи дати його повернення відправнику не врученим, із зазначенням причин невручення (з доказами на підтвердження такої інформації).

На виконання вимог ухвали суду від 19 січня 2026 року АТ «Укрпошта» надала лист №1.30.002-2656-26 від 27.01.2026 року, до якого додано інформацію з внутрішньої автоматизованої системи Укрпошти.

Верховний Суд, направляючи дану справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначив про необхідність при вирішенні питання про поновлення строку звернення до суду, з`ясувати дату проставлення поштовим органом відповідної відмітки з датою та причиною невручення поштового відправлення надісланого на адресу ОСОБА_1 , при цьому надавши оцінку достовірним доказам у справі.

Представник позивача в підготовчому засіданні проти задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду заперечив, з підстав наведених у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду від 24.09.2024 року та додаткових поясненнях від 26.02.2026 року, в яких щодо наданої відповіді АТ «Укрпошта» зазначив, що з такої відповіді висновується, що товариство визнає, що терміни для здійснення перевірки, зберігання виробничих документів поштового зв`язку та надання копій документів щодо пересилання та вручення поштових відправлень закінчились. Зазначає, що надані відповідачем оригінали документів викликають обґрунтовані сумніви щодо відправки даного поштового відправлення на адресу позивача, а надана АТ «Укрпошта» інформація не спростовує дані твердження.

Представник відповідача в підготовчому засіданні підтримав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, з підстав наведених у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду та запереченнях від 03.03.2026 року на додаткові пояснення позивача, в яких зазначив, що лист АТ «Укрпошта» №1.30.002-2656-26 від 27.01.2026 року є офіційним документом, підписаним уповноваженою особою з накладенням електронного цифрового підпису, що підтверджується QR-кодом на бланку. Зазначав, що оскільки термін зберігання виробничих документів поштового зв`язку про вручення реєстрованих відправлень сплив, то дані автоматизованої системи АТ «Укрпошта» є єдиним доступним джерелом інформації, яке прямо підтверджує рух відправлення з ідентифікатором № 128.

Розглянувши подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №320/12137/20 зауважила, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення-рішення від 10.05.2023р. №0-0704, від 10.05.2023р. №0-0704, від 10.05.2023р. №0-0704, від 30.05.2023р. №0-0704-UA00898811, від 30.05.2023p. №0-0704-UA0089881 та від 30.05.2023р. №0-0704-UA0089881, видані ГУ ДПС України у Закарпатській області та з позовною заявою про оскарження таких податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду 20.06.2024 року.

З доводів представника позивача про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду вбачається, що Данчі В.В. стало відомо про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з матеріалів справи №260/3394/24, після чого останній звернувся з заявою в Ужгородський відділ податків та зборів для отримання цих податкових повідомлень-рішень та отримав такі 04.06.2024 року, та відповідно з цієї дати дізнався про порушення своїх прав.

В той же час, представник відповідача, в обґрунтування клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення направлялися до адресу позивача 17.08.2023 року рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте таке повернулося до ГУ ДПС у Закарпатській області з відміткою за закінченням строку зберігання, а відтак вважається врученим.

При цьому, нормами п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.3 статті 42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про документ вважається врученим платнику податків вручення із зазначенням причини невручення.

На виконання вимог суду, відповідачем було надано зокрема оригінал конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №128. Однак, з такого неможливо встановити дату повернення вищевказаного поштового відправлення.

В той же час, в матеріалах справи містяться дві копії конверта з штрих-кодовим ідентифікаторам №128, що містять відмінності, зокрема щодо рукописного зазначення дати на одній із копій та відсутність таких відомостей на іншій.

Як зазначив Верховний Суд у постанові в цій справі, в даному випадку єдиним належним доказом, який підтверджуватиме неможливості вручення ОСОБА_1 поштового відправлення, яким надсилалися спірні поштові повідомлення-рішення буде оригінал конверту з проставленими поштовим органом відповідними відмітки з датою та причиною невручення.

Судом, з урахуванням постанови Верховного Суду від 07 березня 2025 року в цій справі, безпосередньо досліджено оригінал конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №128, вжито заходів щодо встановлення дати повернення поштового відправлення та надано оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності.

Разом з тим, як вже зазначалося судом, з оригіналу конверта з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №128 не можливо встановити дату повернення такого поштового відправлення, у зв`язку з її відсутністю.

Водночас, на переконання суду, інформація із внутрішньої автоматизованої системи АТ «Укрпошта» не може вважатися первинним поштовим документом, та не може підміняти собою належне документальне підтвердження обставин повернення поштового відправлення, та лише може слугувати допоміжним джерелом інформації.

Відтак, наявні розбіжності між копіями конвертів, відсутність на оригіналі конверту дати повернення поштового відправлення, а також той факт, що інформація з внутрішньої автоматизованої системи АТ «Укрпошта» є лише допоміжним джерелом інформації та не може підміняти первинний доказ оригінал поштового конверта з відповідними відмітками поштового органу, свідчать про необхідність оцінки всіх наданих доказів у сукупності.

Разом з тим, за результатами такого дослідження судом встановлено, що матеріали справи не підтверджують дотримання відповідачем порядку вручення оскаржених податкових повідомлень-рішень, передбаченого ст.42 ПК України, оскільки на дослідженому оригіналі конверту відсутні відомості щодо дати повернення поштового відправлення, наявні у матеріалах справи копії конвертів містять неузгодженості, а надана інформація із внутрішньої автоматизованої системи АТ «Укрпошта» не може вважатися єдиним належним доказом для встановлення факту належного вручення податкових повідомлень-рішень, оскільки норми ст.42 ПК України пов`язують факт належного вручення податкового повідомлення-рішення саме з датою, зазначеною поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

В той же час, за вищенаведених обставин, будь-які сумніви щодо початку перебігу строку звернення до суду підлягають тлумаченню на користь позивача, як сторони, яка реалізує конституційне право на ефективний судовий захист.

З огляду на вищенаведене, на переконання суду, наявні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з даним позовом.

При цьому, суд наголошує, що пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для застосування наслідків пропущення цих строків, оскільки суд може визнати причини пропуску таких строків поважними.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Гарантії, пов`язані із реалізацією права на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до суду (пункт 25 рішення у справі Делькур проти Бельгії від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі Гофман проти Німеччини від 11.11.2001р.).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 звернув увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання позивача та поновлення йому строку звернення до суду.

Згідно ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За приписами п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В той же час, враховуючи наявність підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, суд приходить висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними.

У задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Закарпатській області про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 23 березня 2026 року.

СуддяЯ. М. Калинич