Справа № 160/1542/26
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 березня 2026 року Справа №160/1542/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турова О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відділу примусового виконання рішень щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання;

- скасувати повідомлення державного виконавця Півника Максима Андрійовича від 22.12.2025;

- зобов`язати Дніпровське міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву про примусове виконання рішення з урахуванням правової оцінки суду.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена вище справа розподілена головуючому судді Туровій О.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачеві строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду, а також доказів на підтвердження поважності цих причин; уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити кого саме позивач вважає відповідачем (відповідачами) у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, і у разі визначення декількох відповідачів - зазначити позовні вимоги щодо кожного з них, а також інформацію стосовно відповідача (-чів), передбачену пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України, та копій цієї уточненої позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі (у разі подання уточненої позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет, надати докази надсилання копії цієї уточненої позовної заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України).

На виконання вимог ухвали суду від 27.01.2026, позивачем 16.03.2025 подано уточнену позовну заяву, у якій відповідачем зазначено - Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, та викладено позовні вимоги в оновленій редакції, а саме:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання;

- cкасувати повідомлення від 23.12.2025 про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання;

- зобов`язати Дніпровське міжрегіонального управління Міністерства юстиції України розглянути заяву про примусове виконання рішення та вирішити питання про відкриття виконавчого провадження.

Також позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, в якій позивач просить визнати поважними причини пропуску процесуального строку звернення до суду та поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що копію оскаржуваного повідомлення старшого державного виконавця Романюка Р.О. від 23.12.2025 позивач фактично отримав через систему «Електронний суд» після його направлення. З огляду на те, що повідомлення державного виконавця було отримано через електронну систему судочинства, момент фактичного отримання такого рішення може не збігатися з датою його винесення.

Надаючи оцінку наданим позивачем на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху документам, в тому числі заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлено ст. 287 КАС України.

Так, ч. 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

При цьому згідно з п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з матеріалів уточненої позовної заяви, предметом оскарження є дії органу державної виконавчої служби - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання, а також повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Р.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2025.

Тобто позивачем оскаржуються дії та рішення органу державної виконавчої служби, що були вчинені (прийняте) 23.12.2025.

При цьому, ані в первинній, ані в уточненій позовній заяві, ані в заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено дату отримання ним означеного вище спірного повідомлення державного виконавця від 23.12.2025 та не надано доказів щодо дати такого отримання через підсистему ЄСІТС «Електронний суд».

За таких обставин, суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини щодо дати отримання оскаржуваного рішення, що має істотне значення для правильного визначення дотримання строків звернення до суду.

Таким чином, доводи, зазначені у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не можуть свідчити про поважність причин пропуску такого строку, оскільки жодних перешкод щодо своєчасного з`ясування позивачем, що його право порушено, об`єктивно не існувало і позивачем це не спростовано, водночас, існування поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не доведено.

Також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду у визначений КАС України строк.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з поданою уточненою позовною заявою.

Відповідно до частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

При цьому згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд зауважує, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Водночас дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року в справі №809/1087/17, від 22 листопада 2018 року в справі №815/91/18, від 26 лютого 2020 року у справі №826/14417/18.

Як зазначалося вище, позивачем пропущено встановлений п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України строк звернення до суду з цим позовом.

При цьому доводи позивача, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом щодо можливого отримання позивачем оскаржуваного повідомлення державного виконавця пізніше, ніж воно датоване, не мають жодного документального чи іншого підтвердження, а самим позивачем взагалі не вказується фактична дата, в яку ним отримано це повідомлення, а лише наводиться теза про те, що таке повідомлення позивач фактично отримав через систему «Електронний суд» після його направлення і, з огляду на те, що повідомлення державного виконавця було отримано через електронну систему судочинства, момент фактичного отримання такого рішення може не збігатися з датою його винесення.

Разом з цим, отримавши спірне повідомлення держаного виконавця через систему «Електронний суд», позивач безпосередньо має відповідні докази щодо дати його отримання (відповідні відомості з системи «Електронний суд»), проте, ухилився від їх надання, в той час, як такі докази мають бути надані.

Таким чином, наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом доводи є непідтвердженими жодним чином, тож у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Суд також зазначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду, суд також звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами (Постанова Верховного Суду від 17 липня 2018 року в справі №521/21851/16-а).

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Крім наведеного, суд зауважує, що в прохальній частині первинної позовної заяви позивач, зокрема, просив суд скасувати повідомлення державного виконавця Півника Максима Андрійовича від 22.12.2025, водночас, як слідує з уточненої позовної заяви, позивачем вже оскаржуються дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання та ухвалене ним рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 23.12.2025, тобто фактично подано нову позовну заяву.

Заяви про поновлення строку звернення до суду з первинними позовними вимогами, як на те було вказано ухвалі суду від 27.01.2026 року, позивачем не подано взагалі, що свідчить про невиконання вимог такої ухвали суду.

Таким чином, позивачеві слід надати до суду нову заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, а також із зазначенням відомостей щодо дати отримання оскаржуваного рішення, з наданням належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Крім того, ч. 1 ст. 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлено приписами ст. 160 КАС України.

Так, згідно з ч. ч. 1-2 ст.160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Також відповідно до п. п. 2 та 4 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

При цьому приписами частини 3 статті 287 КАС України встановлено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України. Суд також зауважує, що цей обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному захисті своїх прав та ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, який має бути сформульований максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 640/7310/19.

Як слідує з уточненої позовної заяви, позивач у якості відповідача зазначає Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.

Водночас, частина заявлених позовних вимог щодо визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання, заявлена до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який у складі відповідачів не значиться.

До того ж, позивачем як місцезнаходження відповідача Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України зазначено адресу: 54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Гліба Бабіча, буд. 107.

При цьому місцезнаходження відповідача, зазначене позивачем з порушенням вимог пункту 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо місцезнаходження такої юридичної особи як Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України.

Крім цього, як було вказано вище, в прохальній частині первинної позовної заяви позивач, зокрема, просив суд скасувати повідомлення державного виконавця Півника Максима Андрійовича від 22.12.2025, водночас, як слідує з уточненої позовної заяви, позивачем вже оскаржуються дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича щодо повернення виконавчого листа №160/22166/25 без прийняття до виконання та ухвалене ним рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 23.12.2025, тобто фактично подано нову позовну заяву.

Таким чином, позивачеві необхідно надати уточнену позову заяву, в якій чітко зазначити кого саме він вважає відповідачем (відповідачами) у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, і у разі визначення декількох відповідачів - зазначити позовні вимоги щодо кожного з них, а також інформацію стосовно відповідача (-чів), передбачену пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України, та подати копії цієї уточненої позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі (у разі подання уточненої позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет, надати докази надсилання копії цієї уточненої позовної заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

При цьому ч.7 ст.161 КАС України передбачено, що до заяви про визнання індивідуального акта протиправним чи адміністративного договору недійсним додається також оригінал або копія оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Так, до матеріалів первинної та уточненої позовної заяви позивачем долучено копію повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Півника Максима Андрійовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 22.12.2025.

Водночас, в порушення ч. 7 ст. 161 КАС України до уточненої позовної заяви не додано копію оскаржуваного рішення, а саме: повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2025.

При цьому КАС України не визначає обов`язку суду самостійно збирати докази в обґрунтування та/або підтвердження обґрунтування обставин викладених позивачем на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відтак, позивачеві слід надати копію оскаржуваного рішення повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2025, для суду та відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, положеннями ч. 2 ст. 169 КАС України передбачено, що строк на усунення недоліків позовної заяви не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2 ст. 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений за заявою учасника справи, поданого до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Суд поновлює або продовжує процесуальний строк, якщо визнає поважною причину пропуску такого строку.

Таким чином, продовження строку передбачає надання нового строку на вчинення тієї процесуальної дії, яка не була з поважних причин вчинена у первісно встановлений строк.

При цьому слід зазначити, що умовою продовження строку на усунення недоліків позовної заяви є наявність доказів того, що після такого продовження відпадуть обставини, які позбавляють особу можливості виконати вимоги ухвали суду щодо усунення недоліків позовної заяви.

Вирішуючи питання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви в цій адміністративній справі, суд враховує, що позивачем безпосередньо вчиняються дії на усунення визначених судом недоліків позовної заяви, тому суд, керуючись приписами ст. ст. 121, 169 КАС України, доходить висновку продовження строку на усунення таких недоліків, вказаних в ухвалі суду від 27.01.2026 року саме на десять днів з дня вручення копії цієї ухвали суду про продовження строку на усунення недоліків, оскільки такий строк є достатнім та відповідає наведеним вимогам ч. 2 ст. 169 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 121-123, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків позовної заяви, встановлених ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 у справі №160/1542/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, на десять днів з дня вручення копії цієї ухвали суду, шляхом подання до суду:

- нової заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, а також із зазначенням відомостей щодо дати отримання оскаржуваного рішення, з наданням належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин;

- уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити кого саме позивач вважає відповідачем (відповідачами) у цій справі та до кого спрямовує свої позовні вимоги, і у разі визначення декількох відповідачів - зазначити позовні вимоги щодо кожного з них, а також інформацію стосовно відповідача (-чів), передбачену пунктом 2 частини 5 статті 160 КАС України, та копій цієї уточненої позовної заяви та додатків до неї відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі (у разі подання уточненої позовної заяви в електронній формі через електронний кабінет, надати докази надсилання копії цієї уточненої позовної заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 КАС України);

- копії оскаржуваного рішення повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романюка Романа Олександровича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 23.12.2025, для суду та відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, для суду та відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Турова