Справа № 160/30981/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Боженко Н.В.
за участі секретаря судового засідання: Сватко Є.А.
представника відповідача: Тітенка Ю.В.
27 жовтня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішень відповідача, які є предметом оскарження. Позивач зазначає, що відповідач не мав правових підстав для проведення повторної перевірки, оскільки позивач подавав на первісний акт перевірки заперечення, при цьому не вимагав повного або часткового перегляду результатів відповідної перевірки. Також вказує, що стосовно нього не приймалося рішень про анулювання реєстрації платника єдиного податку, в зв`язку з чим безпідставними є нарахування, які можуть бути здійснені лише на підставі такого анулювання. Окрім цього, позивач оскаржує застосування до нього штрафних санкцій, оскільки відповідачем не доведено умисел позивача у вчиненні відповідних діянь.
17 листопада 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що змістовний аналіз положень п. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 ПК України дає підстави стверджувати, що для призначення повторної перевірки необхідними умовами є: наявність заперечень/скарги, вимога про повний або частковий перегляд результатів, посилання на обставини, що не були досліджені під час перевірки. Звертають увагу суду на те, що Позивачем було надано заперечення на адресу ГУ ДПС у Дніпропетровській області, в яких зазначено про непогодження з результатами перевірки (речення: «З висновком акта не згоден, на мою думку перехід на загальну систему оподаткування, за ненавмисне порушення якщо такі виявились при перевірці, слід застосовувати після перевірки, а саме з 4 кварталу 2025 року») і зробив посилання на обставини, що не були дослідженні при первинній перевірці (надання додаткових документів до контролюючого органу).
Відповідно до п.9 пп.298.2.3 п.198.2 ст.298 Кодексу №2755 платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених Кодексом №2755, у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність. Отже, ФОП ОСОБА_1 повинен перейти на загальну систему оподаткування з 01.10.2023 року в наслідок здійснення ФОП ОСОБА_1 - як платником єдиного податку II групи діяльності, яка не передбачена у пп.2 п.291.4 статті 291 Кодексу№2755.
Оскільки платник податків мав можливість дотримуватися правил та норм Податкового кодексу України, зокрема відповідно до пп. 17.1.16 п. 17.1 ст. 17 Кодексу №2755 надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому цим Кодексом, за порушення яких передбачена відповідальність, однак не вжив достатніх заходів для цього через те, що діяв нерозумно, без належної обачності, що призвело до податкового правопорушення, викладеного у пунктах 2.1.2 та 2.2.3 акту перевірки. Таким чином, вказане податкове правопорушення слід вважати умисним.
Підготовче судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року, відкладене за клопотанням позивача. Наступне судове засідання призначено на 02 грудня 2025 року.
Підготовче судове засідання, призначене на 02 грудня 2025 року, відкладене за клопотанням позивача. Наступне судове засідання призначено на 09 грудня 2025 року.
Наведені дії Відповідача щодо прийняття протиправного Рішення про анулювання реєстрації є нічим іншим як конклюдентні дії, якими фактично Відповідачем визнано обставини, на які посилався Позивач у позові, а саме: Позивач посилався на незаконність донарахувань з ПДВ та ПДФО та інш. за проведеними перевірками Позивача тоді, коли реєстрація Позивача як платника податків була діючою і в силу норм підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою до моменту її анулювання. При цьому, згідно до приписів п. 297.1. ст. 297 ПК України платник єдиного податку звільнений від сплати ПДФО та ПДВ, які було Відповідачем донараховано Позивачеві за результатами здійснення податкових перевірок.
Однак, звертає увагу суду на те, що проставлення в Рішенні про анулювання Відповідачем дати 08.10.2025 р. як дати його прийняття свідчить про той факт, що на дату прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, тобто станом на 12.09.2025 р., таке рішення фактично було відсутнім, що прямо підтверджує протиправність прийняття Відповідачем таких повідомлень-рішень. На підставі викладеного вище, Відповідачем в актах перевірки абсолютно не обґрунтовано нараховано податкові зобов`язання Позивачеві тоді, коли Позивач ще був платником єдиного податку Позивач фактично «переведений» Відповідачем на загальну систему оподаткування протиправно та без посилання на жодну норму податкового законодавства, якою б таке «переведення» було б передбачено.
Звертають увагу суду на той факт, що в актах перевірок відсутні посилання на фактичні обставини, які б свідчили про умисність дій Позивача відсутні доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом. Навпроти, зміст актів перевірок свідчить про відсутність таких обставин. Таким чином, Позивач не вчиняв будь-яких порушень податкового законодавства умисно. Тому, відсутні обґрунтовані підстави для застосування у даному разі відповідальності до Позивача на підставі п.123.2. ст. 123 ПК України.
Також позивач звертає увагу на те, що у відзиві відсутні заперечення на доводи позивача щодо протиправності інших ППР, які є предметом оскарження.
Підготовче судове засідання, призначене на 09 грудня 2025 року, відкладене за клопотанням представника відповідача. Наступне судове засідання призначено на 18 грудня 2025 року.
Підготовче судове засідання, призначене на 18 грудня 2025 року, відкладене за клопотанням представника позивача. Наступне судове засідання призначено на 13 січня 2026 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів. Відкладено підготовче судове засідання у справі на 20 січня 2026 року.
Підготовче судове засідання, призначене на 20 січня 2026 року, знято з розгляду в зв`язку з оголошенням сигналу «Повітряна тривога». Наступне підготовче судове засідання призначено на 27 січня 2026 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 лютого 2026 року.
Судове засідання, призначене на 17 лютого 2026 року, відкладене за клопотанням відповідача. Наступне судове засідання призначено на 26 лютого 2026 року.
25 лютого 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано додаткові пояснення, які надійшли від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач висловлює доводи щодо підстав призначення повторної перевірки, в т.ч. вказує, що оскільки платником податків надані до заперечення первинні документи, на підставі яких формувалась податкова звітність, Постійною комісією ГУ ДПС у Дніпропетровській області з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок прийняте рішення щодо доцільності призначення документальної позапланової невиїзної перевірки відповідно до пп.78.1.5 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України (протокол №460/04-36-24-08 від 27.08.2025).
Судове засідання, призначене на 26 лютого 2026 року, відкладене за клопотанням позивача. Наступне судове засідання призначено на 17 березня 2026 року.
16 березня 2026 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву, яка надійшла від представника позивача в підсистемі «Електронний Суд». Представник позивача просить розглянути справу без його участі.
В судове засідання, призначене на 17 березня 2026 року, з`явився представник відповідача, представник позивача відсутній, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, просив справу розглядати без його участі.
Представник відповідача надав пояснення по суті справи та виступив з промовою в судових дебатах.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та об`єктивно оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступні обставини.
Наказом відповідача від 12.06.2025 року №3878-п призначено позапланову невиїзну перевірку позивача тривалістю 5 робочих днів за період діяльності з 01.01.2023 року по 31.12.2024 року з метою дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно висновків Акту перевірки №1 виявлено наступні порушення:
- п.44.1 п.44.3 ст.44, п.85.2. ст.85 Кодексу №2755 в частині не надання до перевірки первинних документів на підставі яких формувалася звітність та інші документи з питань обчислення і сплати податків та зборів;
- пп.16.1.3 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 177.11 ст.177 Кодексу №2755 ФОП ОСОБА_1 не подано до податкових органів за місцем реєстрації податкові декларації про майновий стан і доходи за 2023 та 2024 роки;
- п.44.1 ст.44, п.177.2, п.177.4 ст.177 з урахуванням п.167.1 ст.167 Кодексу №2755 занижено податок з доходів фізичних осіб всього на 793 570,81 грн., у т.ч. за IV квартал 2023 року на 122507,41 грн., за 2024 рік на 671063,40 грн.;
- п.51.1 ст.51, пп. «г» п. 176.2. ст. 176 Кодексу №2755 та розділу V Порядку №4 в частині допущення помилки в податковому розрахунку форми №4ДФ за III квартал 2023 року (серпень 2023 року) при визначенні суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податку ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 );
- пп.1.2, пп.1.3 п.16і підрозділу 10 розділу XX Кодексу №2755, з урахуванням змін, внесених Законом №4015 занижено суму військового збору, яка підлягає сплаті в бюджет на суму 283,50 грн.;
- вимоги част.8 ст.9 Закону №2464 в частині несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску в сумі 1765,68 грн., нарахованого за 2022 рік;
- «З висновками акта не згоден, на мою думку перехід на загальну систему оподаткування, за ненавмисне порушення, якщо такі виявились при перевірці, слід застосовувати після перевірки, а саме: з 4 кварталу 2025 року. Так як весь час з 4 кварталу 2023 року по теперішній час я вважав себе платником єдиного податку 2 групи, сплачував податки та збори згідно законодавства України, боргів не маю, про що свідчить інформація в електронному кабінеті платника ... в розділі "Облікові данні платинка" та "Стан розрахунків з бюджетом". Також через те, що я вважав себе платником єдиного податку 2 групи я не зберігав документи, які підтверджують всі витрати, які я робив протягом цього часу, не вів касову книгу, не здавав необхідні звіти. в мене немає реєстрації платника ПДВ та т.і. Виходячи з вищевнаведеного, повідомляє, що не маю в наявності всіх документів, які міг би надати, знаючи що працюю на загальній системі оподаткування»;
- «За результатами перевірки я визнаю, що припустився помилки при співпраці з КП "Організаційно-аналітична служби" ДМР та прошу дозволити перехід на загальну систему оподаткування з 4 кварталу 2025 року».
Наказом відповідача від 28.08.2025 року №5408-п призначено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з тих же питань та за той самий період. В підставах призначення перевірки, серед іншого, вказано «у зв`язку з надходженням заперечення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 » від 19.08.2025 року на Акт перевірки №1.
10 вересня 2025 року відповідачем складено Акт перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати ЄСВ за період з 01.01.2023 року по 31.12.2024 року №3943/04-36-24-08/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки №2).
Згідно висновків Акту перевірки №2 позивачем допущено порушення:
- 1. п.44.1 п.44.3 ст.44, п.85.2. ст.85 Кодексу №2755 в частині надання до перевірки не у повному обсязі первинних документів на підставі яких формувалася звітність та інші документи з питань обчислення і сплати податків та зборів;
3. пп. 16.1.3 п.16.1 стЛб, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п. 177.11 ст.177 Кодексу №2755 ФОП ОСОБА_3 не подано до податкових органів за місцем реєстрації податкові декларації про майновий стан і доходи за 2023 та 2024 роки;
4. п.44.1 ст.44, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 з урахуванням п. 167.1 ст. 167 Кодексу №2755 занижено податок з доходів фізичних осіб всього на 658152,03 грн., у т.ч. за IV квартал 2023 року на 130771,06 грн., за 2024 рік на 527380,97 грн.;
5. п.51.1 ст.51, пп.«б», «ґ» п. 176.2. ст. 176 Кодексу №2755 та розділу V Порядку №4 в частині допущення помилки в податковому розрахунку форми №4ДФ за III квартал 2023 року (серпень 2023 року) при визначенні суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податку ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), а також в частині не відображення в Податкових розрахунках форми №4ДФ за 3 та 4 квартали 2023 року, та за 1, 2, 3, 4 квартали 2024 року доходів, виплачених на користь фізичних осіб - підприємців;
6. пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу №2755 занижено суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету, всього на 54 846,00 грн., у т.ч. за 4 квартал 2023 року на 10 897,59 грн., за 2024 рік на 43 948,41 грн.;
7. пп.1.2, пп.1.3 п.161 підрозділу 10 розділу XX Кодексу №2755, з урахуванням змін, внесених Законом №4015 занижено суму військового збору, яка підлягає сплаті в бюджет на суму 283,50 грн.;
8. вимоги част.8 ст.9 Закону №2464 в частині несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску в сумі 1765,68 грн., нарахованого за 2022 рік;
В подальшому відповідачем на підставі обох актів перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення (далі-ППР), які є предметом оскарження:
Вважаючи такі ППР протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 16.1.2., 16.1.3. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Підпунктом 20.1.4. п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи, визначені пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За пп. 78.1.1., 78.1.4., 78.1.5. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;
- платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки в порядку, визначеному пунктом 86.7 статті 86 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі якщо платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об`єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження.
Згідно з п. 79.1.-79.5. ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.
Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
«…незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
Отже, в першу чергу суд оцінює доводи позивача щодо правомірності призначення перевірки.
В даній справі перша перевірка призначена згідно пп. 78.1.1. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України, а друга згідно пп. 78.1.5. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України.
Аргументом позивача в цій частині було твердження про те, що повторна перевірка проведена безпідставно, оскільки позивач не вимагав перегляду результатів першої перевірки і не посилався на обставини, які не досліджені під час першої перевірки.
Заперечення позивача на Акт перевірки №1 містять згадку про те, що позивач отримав запит перевіряючого, направлений в межах перевірки, однак отриманий вже після закінчення перевірки, через що позивач не встиг надати документи, про що повідомив перевіряючого по телефону та підтвердив бажання надати необхідні для перевірки документи.
Безпосередньо до заперечень долучено документи у відповідь на запит перевіряючого.
Відмінність обох актів перевірки полягає в т.ч. у викладі п. 1.7. кожного з них: в Акті перевірки №1 вказано про ненаданні до перевірки первинних документів, пов`язаних із господарською діяльністю, в той час як в Акті перевірки №2 встановлено обставини відповідно до «податкової звітності, документів, пояснень, наданих до перевірки». Тобто, вже з урахуванням додаткових документів.
Повторна перевірка дійсно встановила порушення більшого обсягу. Наприклад, при порівнянні висновків п. 4 Акту перевірки №1 та п. 5 Акту перевірки №2 в наявності збільшення розміру стверджуваного заниження ПДВО (зі 658152,03 грн до 793570,81 грн).
Отже, узагальнено спірна ситуація зводиться до наступного:
1) відповідачем проведено першу перевірку, в ході якої позивачу направлено запит для надання документів;
2) позивач отримав запит після закінчення перевірки, тому надав затребувані документи вже разом з запереченнями на акт першої перевірки;
3) на що відповідач «у зв`язку з надходженням заперечень» призначив повторну перевірку за пп. 78.1.5 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України. Інші підстави для призначення перевірки згідно п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України не вказано.
Як наслідок, передусім належить перевірити чи не допущено порушень при призначенні повторної перевірки.
Зміст пп. 78.1.5. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України свідчить про те, що право платника податків на проведення документальної позапланової перевірки за цією нормою права не є безумовним та виникає виключно за наявності сукупності визначених законом умов.
Так, підставою для проведення документальної позапланової перевірки є посилання платника податків у запереченнях або скарзі на конкретні обставини, які:
- не були досліджені під час перевірки;
- об`єктивно не могли бути досліджені без проведення додаткової перевірки.
Аналіз змісту зазначеного положення дозволяє дійти висновку, що перевірка на підставі зазначеної правової норми є додатковою (похідною) та нерозривно пов`язана з первинною перевіркою і є її невід`ємною частиною, оскільки під час такої повторної перевірки досліджуються не всі питання, які були предметом первинної перевірки, а лише ті, які були порушені платником податків у відповідній скарзі або запереченнях.
Таким чином, за загальним правилом під час проведення перевірки повинні бути повно та всебічно розглянуті усі питання, які слугували підставою для її проведення. Проте ймовірні неповнота чи недостатність висновків акта перевірки, про які зазначає платник податків у своїх запереченнях чи скарзі, а також посилання платника на обставини, що не були досліджені під час перевірки, є правовою підставою для призначення повторної позапланової перевірки.
Тобто, додаткова (повторна) перевірка, призначена на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України, є своєрідним способом усунення недоліків, пов`язаних з недостатнім (неповним) дослідженням відповідних питань під час первинної перевірки.
Разом з тим, хоча перевірка на підставі підпункту 78.1.5 пункту 78 статті 78 Податкового кодексу України призначається окремим наказом, вона є похідною від первісної перевірки, адже її метою є додаткова перевірка висновків первісної перевірки.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.05.2025 року у справі №280/5768/24.
Системний аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, до прийняття рішення за результатами такої перевірки це зумовлює обов`язок податкового органу щодо призначення та проведення позапланової перевірки.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2024 року у справі №380/8597/23.
За обставин даної справи не можливо дійти висновку про те, що в запереченні позивача на Акт перевірки №1 взагалі містилося будь-яке твердження щодо її повноти або недосліджених обставин.
Виклад заперечень позивача зводиться до наступних тез:
1) позивач отримав запит про надання документів поштою після закінчення перевірки;
2) позивач зазначає: «з висновками акта не згоден, на мою думку перехід на загальну систему оподаткування, за ненавмисне порушення, якщо такі виявились при перевірці, слід застосовувати після перевірки, а саме з 4 кварталу 2025 року», тому що позивач вважав себе таким, що перебуває в іншому статусі та поводився відповідно, не вів документацію певним чином і тд;
3) позивач має змогу та надає низку документів щодо господарської діяльності;
4) позивач вказує: «я визнаю, що припустився помилки …, прошу дозволити перехід на загальну систему оподаткування з 4 кварталу 2025 року».
Таким чином, позивач взагалі не оспорював будь-яких фактів, встановлених перевіркою, натомість фактично надав документи та висловив незгоду щодо заходу впливу, просив застосувати інший захід впливу.
Відповідно, відсутні підстави вважати, що існували правові підстави для призначення повторної перевірки, оскільки не встановлено обставин, які є обов`язковими для її призначення:
1) посилання платника податків у запереченнях на конкретні обставини взагалі відсутні, в т.ч. на обставини, що не були досліджені під час перевірки або не могли бути досліджені без проведення додаткової перевірки. Сам відповідач так і не вказав конкретно де в поданих запереченнях міститься такі посилання, яких конкретних обставин вони стосуються і тд;
2) відсутні питання, які були порушені платником податків у запереченнях та які могли б бути досліджені саме під час повторної перевірки. Надання позивачем документів не є підставою для призначення повторної перевірки згідно вищевказаних нормативних положень та правових висновків Верховного Суду щодо їх тлумачення. Не є такими питаннями і висловлена позивачем позиція щодо належного на його думку способу застосування до нього заходу впливу (з якого саме кварталу).
Як наслідок, правові підстави для призначення повторної перевірки були відсутні.
Відповідно, висновки Акту перевірки №2 є неналежними, а сам Акт перевірки №2 є неналежним доказом.
Водночас, спірні ППР прийняті на підставі двох актів перевірки, а не лише на підставі Акту перевірки №2.
Отже, вищевказані висновки суду зумовлюють протиправність ППР лише у тій частині, яка походить від Акту перевірки №2, а не від обох перевірок. Визначення відповідної частини кожного з ППР буде здійснено судом після оцінки інших доводів позивача.
Щодо дати, з якої позивач повинен перейти на загальну систему оподаткування.
Передусім суд зауважує: питання факту порушення щодо господарських взаємовідносин з комунальним підприємством позивачем визнано. Судом констатовано, що ці ж обставини підтверджуються матеріалами справи. Отже, в цій частині доводів позовної заяви належить вирішити лише питання права чи правомірно відповідач застосував до позивача захід впливу з дати в минулому.
При цьому виходити належить саме з викладу Акту перевірки №1, який лишається основним доказом у справі з огляду на висновки суду щодо неналежності Акту перевірки №2 як доказу у справі.
Згідно пп. 2 п. 291.4. ст. 291 Податкового кодексу України друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:
не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;
обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), послуги з надання доступу до мережі Інтернет, а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи
Відповідно до пп. 5 п. 293.4. ст. 293 Податкового кодексу України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків до доходу, отриманого платниками першої або другої групи від провадження діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно.
Отже, питання того, з якої дати належить застосовувати донарахування податкових зобов`язань, вирішено самим законодавцем у пп. 5 п. 293.4. ст. 293 Податкового кодексу України. Адже «дохід, отриманий платниками …» за змістом стосується подій минулого. Тобто, якщо особа в порушення вимог законодавства отримала дохід, що виявлено в подальшому під час перевірки, до за результатами такої перевірки донарахування податкових зобов`язань здійснюється саме відносно «отриманого» доходу, тобто з дати його отримання (яка очевидно мала місце до перевірки), а не з будь-якої дати, яка слідує за такою перевіркою.
Позивач в свою чергу посилався на норми права, які стосуються зміни форми оподаткування.
Проте, ППР щодо позивача прийняті на підставі норми права, яка врегульовує питання ставки податку, про це ж вказано і в Акті перевірки №1. Отже, вирішуючи питання про те, як оподатковувати дохід, отриманий позивачем з порушенням встановлених обмежень щодо діяльності особи, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування 2-ої групи, необхідно застосовувати норму права, яка врегульовує питання оподаткування доходу, отриманого платниками єдиного податку 2-ої групи від непередбаченої для таких суб`єктів господарювання. Факт перебування особи на спрощеній системі оподаткування законодавцем відмежовано від оподаткування доходів, отриманих з порушенням відповідних обмежень для платників податків на такій системі оподаткування. Як наслідок, ані поточний статус платника єдиного податку, ані дата, з якої позивач мав перейти на загальну систему оподаткування, самі по собі не впливають на оподаткування доходу, отриманого з порушенням встановлених законодавством обмежень, оскільки для таких доходів законодавець передбачив окреме правило поведінки щодо їх оподаткування.
На противагу цьому, згідно логіки доводів позивача можливо отримати податкову вигоду, передбачену для платників єдиного податку, не дотримуючись обмежень, встановлених для таких платників, з єдиним наслідком у вигляді припинення права отримувати таку податкову вигоду в майбутньому після виявлення порушень та проведення перевірки. Такий підхід суперечить вищевикладеному врегулюванню спірних правовідносин та змісту системи оподаткування в цілому.
Вказане має значення в т.ч. і щодо позиції позивача стосовно доцільності розгляду спору про правомірність позбавлення його статусу платника єдиного податку в межах даної справи спірні ППР не походять від такого рішення, не залежать від нього жодним чином виходячи з прямої вказівки законодавця. Зазначене є тим більш очевидним виходячи з того, що на дату прийняття спірних ППР рішення про позбавлення позивача статусу платника єдиного податку взагалі не існувало, а тому на правомірність таких ППР навіть не могло впливати.
Отже, ці доводи позовної заяви судом відхилено.
Щодо штрафної санкції у розмірі 25%.
В усіх випадках штрафна санкція застосована у розмірі 25% згідно п. 123.2. ст. 123 Податкового кодексу України.
Згідно п. 123.1., 123.2. ст. 123 Податкового кодексу України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -
тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Діяння, передбачені пунктом 123.1 (крім діянь, передбачених пунктом 123.2-1) цієї статті, вчинені умисно, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Відмінність цих нормативних положень стосується форми вини платника податку: наявність або відсутність умислу.
Позивач вказав, що в актах перевірок відсутні посилання на фактичні обставини, які б свідчили про умисність дій Позивача.
Водночас, як в Акті перевірки (останні абзаци п. 2.2.5, п. 2.4. та п. 2.6.3. Акту перевірки №1), так і в кожному зі спірних ППР наявний виклад доводів відповідача, виходячи з яких він кваліфікував порушення як умисні.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 Податкового кодексу України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
В даній справі позивач не виконав вимоги законодавства, які врегульовують його взаємодію з комунальним підприємством в межах господарської діяльності. Така взаємодія має виключно усвідомлений, цілеспрямований та умисний характер, за замовчуванням не могла бути випадковою. Отже, порушення позивачем при такій взаємодії вимог податкового законодавства свідчать про те, що позивач умисно допустив порушення податкової дисципліни, а тому правові підстави для застосування відповідних штрафних санкцій існували.
Відповідно до абз. 3-4 п. 121.1. ст. 121 Податкового кодексу України неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Згідно викладу такого запиту відповідач просив: надати пояснення та документальне підтвердження по взаємовідносинам з вищевказаним КП за період з 01.01.2023 - 31.12.2024, а саме: копії угод (контрактів, заявок) між платником податків і контрагентом на надання робіт, послуг або постачання товарів; - копії документів (рахунків, накладних, тощо); - копії актів виконаних робіт; - копії розрахункових документів (платіжних доручень, касових ордерів, тощо); - інформацію щодо стану кредиторської чи дебіторської заборгованості; - копії товарно-транспортних документів.
Отже, відповідач взагалі не обґрунтовував в чому полягає «неповнота» наданих документів.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Суд констатує, що в цій частині спірних правовідносин відповідач діяв необґрунтовано та не розсудливо, застосовуючи до позивача штрафну санкцію без наведення принаймні мінімального роз`яснення свого висновку щодо неповноти наданих документів.
З цих підстав суд визнає це ППР протиправним та задовольняє позовні вимоги в цій частині.
Цим ППР до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1020,00 грн за наступне правопорушення: Позивачем надано не в повному обсязі до перевірки первинні документи, на підставі яких формувалася звітність та інші документи з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також не надано до перевірки документи щодо обліку доходів і витрат платника єдиного податку.
Згідно абз. 1-2 п. 12.1. ст. 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.
В Акті перевірки №1 з цього питання вказано наступне: «станом на дату початку перевірки - 14.07.2025р. ФОП ОСОБА_1 , в порушення п.44.1 п.44.3 ст.44, п.85.2. ст.85 Кодексу №2755, не надано до перевірки первинні документи, на підставі яких формувалася звітність, та інші документи з питань обчислення і сплати податків та зборів за період з 01.01.2023р. по 31.12.2024р., документи, які пов`язані із місцем провадження господарської діяльності, інформацію щодо заборгованості по розрахунках з контрагентами, про залишки товарно-матеріальних цінностей, щодо транспортування ТМЦ, про структуру валових доходів та витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, відомості нарахування та видачі заробітної плати найманим працівникам, трудові угоди, табелі обліку робочого часу.
У зв`язку з чим, ГУ ДПС направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 листа від 14.07.2025р. №1 про обов`язок надання первинних та інших документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, відносяться до здійснення підприємницької діяльності, використовувались у податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів за період з 01.01.2023р. по 01.12.2024р., так як ФОП ОСОБА_1 не з`явився до ГУ ДПС у зв`язку із початком документальної невиїзної перевірки, призначеної відповідно до наказу від 12.06.2025р. №3878-п.
Станом на 18.07.2025 - останній день проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, ФОП ОСОБА_1 , в порушення п.44.1 п.44.3 ст.44, п.85.2. ст.85 Кодексу №2755, не надано до перевірки первинні документи, на підставі яких формувалася звітність, та інші документи з питань обчислення і сплати податків та зборів за період з 01.01.2023р. по 31.12.2024р».
Позивач з цього питання фактично зазначав, що відповідач не зафіксував належним чином допущене порушення.
Суд зауважує, що висновки Акту перевірки №1 дійсно не повністю відповідають фактичним обставинам справи, адже значна частина документів позивачем фактично надана разом з запереченнями на такий акт, тобто вже після його складання.
Водночас, на відміну від попереднього ППР, відповідач в даному випадку принаймні на мінімальному рівні конкретизує, в чому вбачає порушення: не надано в повному обсязі документи, на підставі яких формувалася звітність, інші документи з питань обчислення і сплати податків, а також не надано документи щодо обліку доходів та витрат.
Суд констатує необґрунтованість висновків ППР щодо надання документів «не в повному обсязі» та ненадання «інших документів», оскільки відповідач використовує абстрактні формулювання, які не можуть бути підставою для відповідальності платника податку.
Водночас, в наявності також і твердження про ненадання (повна відсутність документів) щодо обліку доходів та витрат.
В запереченні на Акт перевірки №1 позивач зазначає, що він «не зберігав документи, які підтверджують всі витрати, які я робив протягом цього часу, не вів касову книгу… повідомляю, що не маю в наявності всіх документів, які міг би надати, знаючи що працюю на загальній системі оподаткування.
Тобто, відповідач перерахував фактично 3 різні диспозиції, з яких перші дві є абстрактними та не можуть зумовлювати відповідальність з огляду на характер їх викладу, однак третя диспозиція викладена належним чином для цілей притягнення до відповідальності, при цьому щодо цієї обставини в наявності і визнання позивачем відповідної обставини.
Відповідно, позивачем допущено ненадання до перевірки документів щодо обліку доходів і витрат платника єдиного податку.
Пунктом 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.
Отже, обов`язок зберігати такі документи у позивача існував.
Як наслідок, це ППР прийнято правомірно, а в задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити.
Це ППР вже згадано судом раніше, ним позивачу збільшено податкове зобов`язання з ПДВ на 948812,00 грн, а також застосовано штрафну санкцію у розмірі 237203,00 грн. Раніше суд оцінював правомірність застосування штрафної санкції згідно цього ППР.
Водночас, позивач окремо висловив доводи щодо неправомірності ППР в цілому.
Так, позивач вказав: відповідачем необґрунтовано та незаконно взято у розрахунку саме період з жовтня 2023 р. по грудень 2024р., без врахування вимог ст. 181 ПК України. Так, в актах перевірки Відповідачем взагалі не обґрунтовано, чому саме з жовтня 2023 р. ним нараховуються податкові зобов`язання з ПДВ Позивачеві.
Суд зауважує, що наприкінці 11 сторінки Акту перевірки №1 відповідне обґрунтування наявне.
Згідно до п.9 пп.298.2.3 п.198.2 ст.298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки:
у разі здійснення платниками першої або другої групи діяльності, яка не передбачена у підпунктах 1 або 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу відповідно, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому здійснювалася така діяльність.
Раніше по тексту Акту перевірки №1 відповідач обґрунтовує, що 08.09.2023 року позивач отримав дохід від комунального підприємства.
Судом раніше при оцінці аргументу позивача №2 (загальні доводи щодо дати, з якої належить застосовувати до позивача наслідки порушення ним встановлених обмежень) в розрізі пп. 5 п. 293.4. ст. 293 Податкового кодексу України оцінено фактично ці ж обставини.
Водночас, в даному випадку йдеться про інший аспект даної справи: коли позивач повинен був почати платити ПДВ.
Дійсно, це питання врегульовано п.9 пп.298.2.3 п.198.2 ст.298 Податкового кодексу України з 1 числа місяця, наступного за звітним кварталом, в якому мали місце відповідні обставини.
Позивач отримав кошти від комунального підприємства 08.09.2023 року (у вересні, який є останнім місяцем 3-го кварталу). Відповідно, з 01.10.2023 року (першого числа місяця, наступного за відповідним кварталом) позивач повинен був перейти на сплату інших податків.
Отже, доводи позовної заяви в цій частині є необґрунтованими.
Ці ППР стосуються наступного:
Оцінюючи ці ППР суд зауважує, що вони фактично мають похідний характер відносно вчинених позивачем правопорушень позивач не вважав, що мав сплачувати раніше досліджені податки оскільки не визнавав зміну свого правового становища. В свою чергу зазначені два ППР стосуються звітування в новому правовому становищі позивача.
Судом з власної ініціативи перевірено правомірність притягнення позивача до відповідальності цими ППР та констатується їх законність та обґрунтованість.
Водночас, суд вважає за необхідне повернутися до попередніх висновків щодо протиправності призначення повторної перевірки.
Так, Акт перевірки №2 є недопустимим доказом, в зв`язку з чим його висновки не можуть зумовлювати застосування до позивача відповідальності.
Отже, в тій частині, в якій Акт перевірки №2 встановив збільшені розміри допущених позивачем порушень, така різниця підлягає скасуванню:
В Акті перевірки №1 встановлено порушень на суму на 908272,00 грн (п. 10 висновків, в Акті перевірки №2 на суму 948812,00 грн (п. 9 висновків).
В самому ППР вказано, що збільшення є результатом зміни висновків попередньої перевірки.
В Акті перевірки №1 встановлено порушень на суму 793570,81 грн (п. 5 висновків), в Акті перевірки №2 на суму 658152,03 грн (п. 4 висновків).
Тобто, розмір порушення навпаки зменшився.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.
За змістом висновків суду підтверджено наявність порушень на суму, на яку прийнято ППР.
Як наслідок, виходячи з принципу диспозитивності це ППР не підлягає скасуванню виходячи зі зроблених судом висновків щодо неправомірності призначення повторної перевірки.
Отже, повторна перевірка не змінила розмір виявлених порушень, в зв`язку з чим в скасуванні цього ППР належить відмовити.
Тобто, розмір порушення навпаки зменшився.
Виходячи з вже зроблених висновків суду щодо принципу диспозитивності та меж судового розгляду, це ППР не підлягає скасуванню.
Це ППР має процедурний характер, а його правомірність перевірено судом раніше при розгляді окремих доводів позовної заяви щодо його правомірності. Призначення повторної перевірки слідувало, а не передувало допущеному порушенню, в зв`язку з чим у скасуванні цього ППР належить відмовити.
Це ППР скасовано судом повністю з огляду на його самостійну протиправність;
Ці два ППР також мають процедурний характер, при цьому не залежали від висновків Акту перевірки №2.
Отже, у їх скасуванні також належить відмовити.
Підсумовуючи усе вищевикладене суд констатує:
Інші податкові повідомлення-рішення, що були предметом оскарження є правомірними та скасуванню не підлягають.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України

Повний текст рішення суду складений 26 березня 2026 року.

Суддя Н.В. Боженко