Справа № 494/2543/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 494/2543/25

Категорія 113070100Головуючий у суді І інстанції: Малиновський О.М. час і місце ухвалення: м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 19 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, мотивуючи його тим, що він дійсно 09.11.2025р. керував транспортним засобом марки «Mersedes», р/н НОМЕР_1 та в с. Дачне Одеської області був зупинений інспектором поліції, який повідомив, що на автомобілі не працює освітлення номерного знаку. Позивач вказує, що він не знав про те, що освітлення не працює, так як він виїжджав з м. Житомир у світлу добу дня. На думку позивача освітлення номерного знаку перестала працювати під час руху автомобіля, а у нього не було змоги відремонтувати освітлення на місці. Позивач посилався, що він відремонтує освітлення на наступний день, втім відносно нього поліцейським була ухвалена постанова. Також на думку позивача він не мав часу та фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими статтею 268 КУпАП. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Пересипського районного суду м. Одеси від 19 січня 2026 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6120419 від 09.11.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП. Справу про адміністративне порушення закрито.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що станом на 16.12.2025 відеозаписи по даній справі відсутні на серверах сектору зв`язку та телекомунікацій УПП в Одеській області ДПП у зв`язку з закінчення терміну зберігання. Однак, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП підтверджується змістом позовної заяви та, в якій позивач не заперечує той факт, що під час керування ним транспортним MERCEDES- BENZ 111 CDI, номерний знак НОМЕР_1 на вищезазначеному транспортному засобі не працювала підсвітка заднього номерного знаку, тобто задній номерний знак був неосвітлений.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів справи слідує, що постановою серії ЕНА№6120419 від 09.11.2025р., складеною поліцейським Управління патрульної поліції в Одеській області Чебаном С.С. (далі за текстом поліцейський Чебан С.С.) у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121-3 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00грн.

Поліцейським Чебаном С.С. у мотивувальній частині постанови значено, що 09.11.2025р. об 23.17годині в с. Дачне, провулок Верхній 425км., водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Mersedes», р/н НОМЕР_1 у якому задній номерний знак неосвітлений, чим порушив п.2.9в ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов зазначив, що відповідачем на дотримання вимог частини 2 статті 77 КАС України не доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже з наявних матеріалів справи судом не встановлено суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, зокрема те, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mersedes», р/н НОМЕР_1 09.11.2025р. умисно чи з легковажності допустив неосвітлення номерного знаку в темну пору доби. Відповідачем не спростовані доводи позивача, про те, що така технічна поломка, зокрема освітлення номеру, відбулась під час керування ним автомобілем саме з його вини.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами частини першої статті 121-3 КУпАП передбачено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993р. № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами підпункту «в» пункту 2.9. Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Отже, з огляду на вказані норми, слід зазначити, що об`єктом адміністративного проступку за часиною 1 статті 121-3 КУПАП є встановлений порядок реєстрації та експлуатації транспортних засобів.

Об`єктивна сторона правопорушення, у даному випадку, полягає в експлуатації транспортного засобу з номерним знаком, що неосвітлений саме у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості.

Суб`єктом адміністративного правопорушення є водій транспортного засобу, тобто особа, яка в установленому порядку отримала дозвіл на керування транспортним засобом - водійське посвідчення.

Відповідно до статті 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Отже, суб`єктивна сторона правопорушення за частиною 1 статті 121-3 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Таким чином, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до частин 1,2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог частини 2 статті 77 КАС України не доведена правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже з наявних матеріалів справи судом не встановлено суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, зокрема те, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «Mersedes», р/н НОМЕР_1 09.11.2025р. умисно чи з легковажності допустив неосвітлення номерного знаку в темну пору доби. Відповідачем не доведено, що така технічна поломка, зокрема неосвітлення номеру, відбулась під час керування ним автомобілем саме з його вини.

Наявність самої постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, а так саме доводи апеляційної скарги без належних, допустимих та достатніх доказів не можуть бути прийняті судом, як аргументовано доведені обставини, якими підтверджено вчинення позивачем адміністративного порушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП.

Слід наголосити, що у суду відсутні повноваження самостійно доводити винуватість особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як роз`яснив Верховний Суд в правовій позиції, що викладена в постанові від 26 червня 2019 року в справі №536/1703/17, адміністративне провадження №К/9901/3839/17, при розгляді справ про вчинення адміністративних правопорушень необхідно врахувати, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, а відсутність доказів здійснення водієм правопорушення, не породжує правових підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності.

В пункті 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначено, що з огляду на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь, оскільки недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи, колегія суддів вважає, що вказаний відеозапис не доводить вину позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що з поданих до матеріалів справи доказів не встановлено обставин і фактів, які безумовно підтверджують наявність у діях позивача складу інкримінованого йому адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП, за викладених у рішенні обставин, є недоведеним та не тягне за собою вищевказану адміністративну відповідальність, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, - залишити без задоволення.

Рішення Пересипського районного суду м. Одеси від 19 січня 2026 року по справі № 494/2543/25, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький