Справа № 120/11134/24
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа №120/11134/24

адміністративне провадження №К/990/11619/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Юрченко В.П., Ханової Р.Ф.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №120/11134/24 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 13.03.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №120/11134/24.

Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіс» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС України у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.08.2024:

- №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника у банку за грудень 2023 року на суму 3.333.069 грн та згідно п. 123.2. ст. 123 ПК нараховані штрафні (фінансові) санкції розмірі 25% у сумі 833.267 грн. Вказане податкове повідомлення рішення згідно наданого відповідачем розрахунку складається з донарахованих сум ПДВ за: не нарахування податкових зобов`язань з вартості ТМЦ посівного матеріалу соняшник органічний високо олеїновий врожаю 2019 року, майна не повернутого з відповідального зберігання від ТОВ «Біо ферма Органік плюс» за січень 2021 року та січень 2022 року на загальну суму 794.314 грн; не зменшення суми від`ємного значення, що підлягає включенню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму ПДВ правонаступника згідно з часткою, зазначеною у передавальному акті/ розподільчому балансі відповідно до п. 198.7. ст. 198 ПК України на 260.364,15 грн; не нарахування ПДВ при реалізації нижче звичайних цін макухи соняшникової на загальну суму 510.674 грн; не нараховані податкові зобов`язання при списанні некондиційного лушпиння соняшникового пресованого гранульованого у зв`язку з відсутністю забезпечення належних умов зберігання на загальну суму 1.767.717 грн,

- №, яким до позивача застосовані фінансові (штрафні) санкції за порушення ним строку реєстрації податкових накладних від 06.10.2023 №2240 та від 10.10.2023 №2300 у розмірі 15% на загальну суму 1382,40 грн,

- №, яким позивачеві збільшено суму податку на прибуток у сумі 2.038.412 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції згідно п. 123.2. ст.123 ПК України на суму 152.939 грн, у зв`язку із тим, що позивачем до складу інших доходів не включено інші активи за 1 квартал 2021 року на загальну суму 646.560 грн, отримані від ТОВ «Мюнхен Лтд» грошові кошти, податок на прибуток у сумі 116.381 грн, та доходи у вигляді безоплатно отриманої сировини (соняшник) за 3,4 квартали 2021 року на загальну суму 10.677.950 грн, отриману від ТОВ «Сампл Агро», податок на прибуток 1.922.031 грн та штрафні санкції 152.939 грн,

- №, яким до позивача застосовані фінансові санкції (штраф) по ПДВ, передбачені п. 120.1.1. ст. 120.1 ПК України на загальну суму 472.447,26 грн., з яких штраф у розмірі 50% на суму 397.157 грн від суми не нарахованих податкових зобов`язань з вартості ТМЦ посівного матеріалу соняшник органічний високо олеїновий врожаю 2019 року, майна не повернутого з відповідального зберігання від ТОВ «Біо ферма Органік плюс» на загальну суму 794.314 грн; штраф на суму 68.490,26 грн у зв`язку із відсутністю реєстрації податкових накладних на суму перевищення між звичайною ціною та ціною реалізації макухи соняшникової, а також штраф з сумі 6.800 грн за не зареєстровані податкові накладні на суму компенсуючих податкових зобов`язань не нарахованих згідно «г» п. 198.5. ст. 198 ПК України;

- № , яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 2.272.814 грн у зв`язку із завищенням позивачем податкового кредиту на загальну суму 33.639 грн за рахунок віднесення до нього сум ПДВ, вказаних у податкових накладних зареєстрованих з порушенням строку реєстрації та не нарахування позивачем податкових зобов`язань при списанні некондиційного лушпиння соняшникового пресованого гранульованого у зв`язку з відсутністю забезпечення належних умов зберігання на загальну суму 2.239.175 грн.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07.08.2024 №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07.08.2024 № в частині нарахування суми 510.674 грн та штрафних санкцій в розмірі 127.668,50 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 07.08.2024 № в частині нарахування штрафних санкцій 68.490, 26 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» задоволено частково. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 скасовано в частині відмовлених позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень. Ухвалено в цій частині нову постанову, якою частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс». Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 07.08.2024 №, №, № в повному обсязі. В задоволенні решти вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіс» відмовлено. В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 залишено без змін.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.

Касаційну скаргу подано вдруге, попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 04.03.2026.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області усунуто недоліки, які стали підставою для повернення касаційної скарги, уточнено та належним чином структуровано доводи касаційної скарги, сплачено судовий збір за подання касаційної скарги, що підтверджується доданою платіжною інструкцією. Повторне звернення до суду касаційної інстанції зумовлене не зволіканням скаржника чи недобросовісним користуванням процесуальними правами, а необхідністю усунення недоліків раніше поданої в межах установленого законом строку касаційної скарги. Скаржник діяв добросовісно, реалізовуючи право на касаційне оскарження, а повторне подання касаційної скарги після її повернення здійснюється з метою належного виконання вимог процесуального закону та забезпечення доступу до касаційного перегляду судових рішень.

Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Скаржником наявність поважних підстав для поновлення строку касаційного оскарження не обґрунтовано, не обґрунтовано зволікання з повторним поданням касаційної скарги.

Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини 4 статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Головним управлінням ДПС у Вінницькій області вказано підставою касаційного оскарження пункти 3 та 4 частини 4 статті 328, пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України.

Податковим органом вказано, що у частині висновків щодо правомірності ненарахування ТОВ - підприємством «Авіс» податкових зобов`язань з ПДВ відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України при списанні некондиційного лушпиння соняшникового пресованого гранульованого, суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також скаржником зауважено, що суд апеляційної інстанції, дійшовши висновку про відсутність об`єкта оподаткування ПДВ у зв`язку з неповерненням майна, переданого на відповідальне зберігання, неправильно застосував підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пункти 185.1, 187.1, 188.1 ПК України, підпункт 196.1.2 пункту 196.1 статті 196 ПК України. Суд апеляційної інстанції фактично ототожнив передачу майна на відповідальне зберігання із подальшими правовими наслідками його неповернення та стягнення вартості такого майна, не врахувавши, що для цілей ПДВ значення має не лише формальна цивільно-правова кваліфікація договору, а й фактичне вибуття товару з господарського контролю платника та заміна економічного результату на грошову компенсацію вартості такого товару. На думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування наведених норм у правовідносинах, в яких - майно передане на відповідальне зберігання; майно фактично не повернуто; поклажодавець остаточно втрачає контроль над товаром; відбувається стягнення та/або отримання грошової компенсації вартості такого майна. При цьому скаржником вказано підставою касаційного оскарження п. 1 ч. 1 ст. 328 КАС України, однак Верховний Суд зауважує, що така норма відсутня в КАС України.

Податковим органом також вказано, що у результаті реорганізації позивача шляхом виділу та створення ТОВ «АВІС-АКТИВ-С» частина активів була передана правонаступнику відповідно до розподільчого балансу, однак позивач не здійснив пропорційного зменшення суми від`ємного значення ПДВ, яке підлягало перенесенню згідно з пунктом 198.7 статті 198 ПК України. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у випадку, коли правонаступник не є платником ПДВ, положення пункту 198.7 статті 198 ПК України щодо пропорційного перенесення від`ємного значення не підлягають застосуванню. Однак такий висновок є помилковим, оскільки положення пункту 198.7 статті 198 ПК України не ставлять обов`язок платника, що реорганізується, щодо пропорційного зменшення від`ємного значення ПДВ у залежність від податкового статусу правонаступника. На думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 198.7 статті 198 ПК України у правовідносинах, в яких: платник податку реорганізується шляхом виділу; визначено частку майна правонаступника розподільчим балансом; при цьому правонаступник не зареєстрований платником ПДВ. На думку скаржника, пункт 198.7 статті 198 ПК України має застосовуватися таким чином: у разі реорганізації платника податку шляхом виділу платник, що реорганізується, зобов`язаний пропорційно зменшити суму від`ємного значення ПДВ відповідно до частки майна правонаступника, визначеної розподільчим балансом, незалежно від того, чи зареєстрований правонаступник платником ПДВ. Посилання апеляційного суду на норми про те, що операція з виділу не є об`єктом оподаткування ПДВ (статті 185, 196 ПКУ), є нерелевантними, оскільки спір стосується не оподаткування операції виділу, а порядку формування податкового кредиту та перенесення від`ємного значення, що регулюється іншою спеціальною нормою - п. 198.7 ПК України.

Верховний Суд зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України обов`язковим є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень.

Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Як встановлено зі змісту оскаржуваних судових рішень, апеляційним судом зазначено, що, як засвідчується матеріалами справи, позивачем під час податкової перевірки були надані усі документи, що відображають всі операції стосовно використання некондиційного лушпиння соняшникового пресованого гранульованого у повному обсязі та зауважень на рахунок формування вартостей до підприємства не було. Також під час перевірки контролюючому органу були надані документи про результати технічного обстеження об`єктів, на яких проведено ремонтні роботи, дефектні акти, в яких зазначені обсяги ремонтних робіт та умови їх виконання по кожному з об`єктів, які підлягали ремонту, були надані разом з Актами виконаних робіт від підрядника. Використання позивачем некондиційного лушпиння соняшникового пресованого гранульованого в якості будівельного матеріалу для проведення ремонтних робіт є його цільовим використанням, яке безпосередньо пов`язано із основною статутною господарською діяльністю товариства.

Судом апеляційної інстанції зроблено висновки, що операція з передачі зберігачу товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання для поклажодавця не є об`єктом оподаткування ПДВ. Податкові зобов`язання у поклажодавця та податковий кредит у зберігача при такій передачі не визначаються. Неповернення речі, переданої на відповідальне зберігання, не може бути розглянуте як постачання товару для цілей оподаткування ПДВ, а тому, враховуючи відсутність передачі права власності, а також наявність імперативних норм ПК України, така операція не підпадає під визначення постачання товарів і, відповідно, не є об`єктом оподаткування ПДВ.

Сьомим апеляційним адміністративним судом зауважено, що правонаступник, який є платником єдиного податку, не може використовувати механізм перенесення від`ємного значення, оскільки цей механізм призначений виключно для платників ПДВ. Відсутність правонаступника як платника ПДВ робить неможливим виконання вимог щодо перенесення від`ємного значення. Статус ТОВ «АВІС-АКТИВ-С» (), який був утворений в ході виділу як платника єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% виключає можливість перенесення від`ємного значення, оскільки не виконуються основні умови, передбачені ПК України для такого перенесення.

Судами попередніх інстанцій враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.03.2024 у справі №200/773/20-а, від 05.01.2021 у справі №200/1718/20-а, від 05.01.2021 у справі №160/6018/19, від 14.09.2022 у справі №200/12446/19-а, від 28.09.2022 у справі №200/14542/19-а, від 13.12.2022 у справі №200/4957/20-а, від 25.05.2023 у справі №200/465/21-а, зроблено висновки, що з огляду на відсутність у відповідача офіційної інформації щодо невідповідності цін, що визначені сторонами у договорі, рівню ринкових цін, суд першої інстанції підставно та обґрунтовано зазначив, що висновки податкового органу щодо вчинення позивачем податкового правопорушення щодо ненарахування ПДВ при реалізації макухи соняшника нижче звичайних цін є неправомірними та необґрунтованими.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки податкового органу щодо вчинення позивачем податкових правопорушень, викладених в актах перевірки по взаємовідносинах з ТОВ «Мюнхен Лтд» та ТОВ «Сампл Агро», не підтверджуються матеріалами справи та підставно визнанні судом першої інстанції неправомірними і необґрунтованими.

Скаржником не спростовано такі висновки суду, не обґрунтовано, в чому полягало неправильне застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства України, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.

Також Верховний Суд зауважує, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини 4 частини 4 статті 328 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідні підстави касаційного оскарження контролюючим органом не обґрунтовано.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відтак, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12.08.2025 та постанову сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2025 у справі №120/11134/24 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

В.П. Юрченко

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду