Справа № 380/17746/25
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/17746/25 пров. № А/857/53950/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року (судді Коморного О.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі № 380/17746/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 48 від 28.07.2025 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячний пенсій, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років передбачених пунктами «є» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступний період: з 31.12.1985-16.09.1988, - викладач по класу бандури Сколівської дитячої музичної школи по класу (стаж роботи 3 роки 0 місяців 17 днів); з 16.09.1988 по 23.05.1991 викладач по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі (стаж роботи 2 роки 8 місяців 8 днів) (п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); з 25.05.1991 по 10.12.1991 викладач по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі (стаж роботи 0 років 6 місяців 16 днів) (п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; з 02.01.1992р. по 02.09.1996р. викладач по класу бандури в ДШМ с. Братківці (стаж роботи 4 роки 8 місяців 1 день) (п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; з 02.09.1996 по 08.07.2025 викладача по класу бандури в Стрийській дитячій школі мистецтв ( стаж роботи 28 років 10 місяців 7 днів) (п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»), зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 48 від 28.07.2025 про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи:- з 31.12.1985 по 16.09.1988 на посаді викладача по класу бандури Сколівської дитячої музичної школи; - з 16.09.1988 по 23.05.1991 на посаді викладача по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі; - з 25.05.1991 по 10.12.1991 на посаді викладача по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі; - з 02.01.1992 по 02.09.1996 на посаді викладача по класу бандури в ДШМ с. Братківці; - з 02.09.1996 по 08.07.2025 на посаді викладача по класу бандури в Стрийській дитячій школі мистецтв. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбачену пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.06.2025 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

При призначенні пенсії позивач звернулася із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (за принципом екстериторіальності) від 28.07.2025 № 48 Позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті зазначеної допомоги.

Відмова мотивована тим, що періоди роботи позивача на посаді викладача в дитячих музичних школах та школах мистецтв не зараховуються до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки посада "викладач" у позашкільних навчальних закладах не передбачена Переліком № 909.

Згідно із записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 та наданими довідками, Позивач працювала: з 31.12.1985 по 16.09.1988 викладачем по класу бандури Сколівської дитячої музичної школи; з 16.09.1988 по 23.05.1991 викладачем по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі; з 25.05.1991 по 10.12.1991 викладачем по класу бандури в Лисятицькій дитячій музичній школі; з 02.01.1992 по 02.09.1996 викладачем по класу бандури в ДШМ с. Братківці; з 02.09.1996 по 08.07.2025 викладачем по класу бандури в Стрийській дитячій школі мистецтв. Загальний стаж роботи на цих посадах становить понад 30 років. Факт роботи та сплати страхових внесків Відповідачами не заперечується, спір стосується виключно правової кваліфікації цього стажу як "спеціального".

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Пункт 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058-IV) встановлює право на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій особам, які: 1.на день досягнення пенсійного віку працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності; 2.працювали на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; 3. мають страховий стаж на таких посадах (для жінок - 30 років); 4. до цього не отримували будь-яку пенсію.

Таким чином, право на допомогу безпосередньо залежить від наявності стажу, який дає право на пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (для працівників освіти).

Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

У розділі "Освіта" цього Переліку в підрозділі "Позашкільні навчальні заклади" зазначені такі посади: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Дійсно, посада "викладач" у цьому конкретному підрозділі Переліку № 909 прямо не зазначена, що і стало формальною підставою для відмови у призначенні грошової допомоги.

Однак, колегія суддів наголошує, що застосування норм права не може бути формальним і повинно враховувати системний аналіз законодавства, мету правового регулювання та принцип соціальної справедливості.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про позашкільну освіту», початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (до яких належать музичні школи, художні школи, школи мистецтв тощо) є закладами позашкільної освіти.

Статтею 21 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що педагогічні працівники закладів позашкільної освіти мають право на пенсію за вислугою років.

Перелік посад педагогічних працівників системи позашкільної освіти встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників.

Відповідно до цього переліку, посада викладача всіх спеціальностей віднесена до посад педагогічних працівників.

Таким чином, Закон "Про позашкільну освіту" та Постанова № 963 відносять викладачів музичних шкіл до педагогічних працівників, які мають право на пенсію за вислугу років, а Перелік № 909 формально не містить такої назви посади у відповідному розділі, хоча містить інші педагогічні посади.

Враховуючи конституційні гарантії соціального захисту, суд застосовує принцип верховенства права та враховує усталену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17.

У цих рішеннях Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що викладачі позашкільних навчальних закладів (в тому числі музичних шкіл, шкіл мистецтв), які входять до структури освіти України, мають право на отримання пенсії за вислугу років.

Суд зазначив, що відсутність посади "викладач" у розділі "Позашкільні навчальні заклади" Переліку № 909 при наявності цієї посади в Переліку № 963 та гарантій у Законі "Про позашкільну освіту" є правовою прогалиною та проявом дискримінаційного підходу держави до працівників однієї галузі.

Неузгодженість між підзаконними нормативно-правовими актами не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсійне забезпечення та соціальні гарантії, встановлені законом.

З метою реалізації положень статті 46 Конституції України щодо забезпечення соціального захисту громадян, Велика Палата Верховного Суду вказала на необхідність застосування розширювального тлумачення норм права.

Суд наголосив, що основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи на посадах, пов`язаних з педагогічною діяльністю, у закладах освіти.

Робота на посаді викладача у школі мистецтв за своїм змістом та характером є педагогічною діяльністю, ідентичною за своєю суттю та значимістю до роботи в інших закладах освіти, де така посада передбачена Переліком.

Враховуючи обов`язковість висновків Верховного Суду колегія суддів дійшла висновку, що періоди роботи позивача на посаді викладача у дитячих музичних школах та школі мистецтв підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Судом встановлено, що сумарний стаж роботи позивача на таких посадах перевищує 30 років (фактично складає понад 39 років) та позивач працювала в комунальному закладі освіти на день досягнення пенсійного віку, також позивач раніше не отримувала будь-яку пенсію, таким чином позивачкою виконано всі умови, передбачені пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, і має право на отримання грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії, а відмова пенсійного органу у призначенні такої допомоги є протиправною.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даній справі відповідачами не доведено правомірності рішення про відмову у виплаті допомоги, а посилання на відсутність посади в Переліку № 909 спростовуються нормами Закону "Про позашкільну освіту" та висновками Верховного Суду.

Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові від 23 січня 2020 року у справі №756/9879/16-а Верховний Суд вказав про те, що викладач позашкільного навчального закладу за наявності стажу понад 30 років, крім права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1058-ІV, має право на виплату грошової допомоги при виході на пенсію, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" цього ж Закону.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 22 лютого 2024 року у справі №260/323/20, від 21 березня 2024 року у справі №580/2737/23.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 48 від 28.07.2025, яке підлягає скасуванню.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При цьому, суд враховує, що згідно з п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, рішенням якого відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, тому дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу вказаного виду пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за заявою позивача, яким у даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23.

Колегія суддів аналізуючи наведене із урахуванням висновків Верховного Суду дійшла висновку, що правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі №380/17746/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повне судове рішення складено 20.03.26