Справа № 160/23068/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 р. № 53/в.
- зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_2 недоплаченої одноразової грошової допомоги з урахуванням права на отримання одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю І групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у розмірі різниці між 200 кратним прожитковим мінімумом встановленим законом для працездатних осіб станом на 06.04.2015 р. і 400 кратним прожитковим мінімумом встановленим законом для працездатних осіб станом на 01.01.2019 р.
Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є протиправним, підлягає скасуванню, а відповідач має бути зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у належному розмірі з урахуванням встановленої І групи інвалідності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.08.2025 р. відкрито провадження у цій справі.
Крім того, цією ухвалою витребувано від Міністерства оборони України належним чином завірену копію протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 р. № 53/в, на підставі якого було відмовлено у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності та копії документів, що стали підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
01 вересня 2025 року від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що виплата регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який передбачає трирічний строк для реалізації права на таку допомогу. Позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності у 2015 році з виплатою допомоги, а у 2019 році І групу, однак із заявою про збільшення виплати він звернувся лише у 2025 році, тобто після спливу встановленого строку, що є підставою для відмови, тому рішення комісії Міноборони є правомірним.
04 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що норми Закону №2011-XII не позбавляють його права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі при встановленні І групи інвалідності, а лише регулюють порядок її виплати, тоді як обмеження строком суперечить Конституції України. Посилається на рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022, яким такі обмеження визнано неконституційними, та практику Верховного Суду, наголошуючи, що право на соціальний захист військовослужбовців має пріоритет і не може бути обмежене строками, тому відмова відповідача є незаконною і позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Суд встановив, що відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 09.04.2015р. №056763 позивач мав ІІ групу інвалідності.
Відповідно до довідку до акта огляду МСЕК від 13.02.2019р. №021511 позивачу встановлено І групу інвалідності безстроково. Поранення пов`язане із захистом Батьківщини.
02 лютого 2025 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у більшому розмірі з урахуванням раніше виплачених сум у зв`язку з отриманням І групи інвалідності внаслідок поранення пов`язаного із захистом Батьківщини.
Вирішуючи спір, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 17, ч. 2 ст. 19 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату виникнення права, а саме 04.02.2019 р., тобто на дату виникнення інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Частиною першою статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Пунктом 8 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з абзацом четвертим пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання, зміни групи інвалідності чи причинного зв`язку - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи/довідці медико-соціальної експертної комісії про повторне встановлення інвалідності або відомості з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
На день встановлення інвалідності позивачу діяв Порядок № 975, а тому саме його належить застосовувати у спірних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.08.2021 р. у справі № 484/295/17.
Як вбачається з витягу із протоколу засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025р. №53/в позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на пункт 8 статті 16-3 Закону №2011-XII, яким передбачено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
З цього приводу суд зазначає, що закон, у редакції, чинній на дату виникнення права, а саме 04.02.2019 р., тобто на дату виникнення інвалідності, передбачав два види строків реалізації права військовослужбовця на виплату у зв`язку з інвалідністю: строк реалізації права на одноразову грошову допомогу з дня його виникнення (тобто первинна інвалідність) який становить 3 роки (передбачений пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII) та строк для реалізації права на виплату різниці у випадку встановлення вищої групи інвалідності який становить 2 роки (передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII).
У спірних правовідносинах позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, ніж була встановлена раніше, отже такий строк мав би регулюватись пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 №1-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами.
Тобто, передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII строк для реалізації права на виплату різниці у випадку встановлення вищої групи інвалідності який становить 2 роки визнано неконституційним.
Конституційний Суд України зазначив, що установлення такого законодавчого обмеження є невиправданим з огляду також на те, що законодавець мав можливість обрати для досягнення цієї ж мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації прав військовослужбовців на соціальний захист.
Аналіз Закону свідчить про те, що не врегульованими є випадки пропуску такого строку з виключних підстав, визнання відповідними органами поважними причин його пропуску за наявності об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, на підставі наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлені оспорюваними приписами Закону обмеження права на одноразову грошову допомогу не відповідають вимогам домірності.
Також, Конституційний Суд України вважає невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причиново-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку.
Таким чином, оспорювані приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3, 8, 17, 46 Конституції України).
Однак суд зазначає, що відповідач у спірних правовідносинах застосував інший строк, який не поширюється на спірний випадок - строк реалізації права на одноразову грошову допомогу з дня його виникнення (тобто первинна інвалідність) який становить 3 роки (передбачений пунктом 8 статті 16-3 Закону № 2011-XII).
Проте, як суд вже зазначав, цей трирічний строк не встановлений для реалізації права на одноразову грошову допомогу у випадку встановлення вищої групи інвалідності, а встановлений для реалізації права при первинному встановленні інвалідності.
Отже, у спірних правовідносинах відповідач помилково керувався нормою, яка не регулює правовідносини, які склались, а тому такі дії є неправомірними, тому суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 р. № 53/в.
При цьому, згідно з п. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отже, можливість суду зобов`язати відповідача вчинити певні дії, або прийняти певне рішення, може бути обмежена у зв`язку з такими обставинами: 1. для прийняття такого рішення, чи вчинення дій, виконано не всі умови, визначені законом; 2. прийняття такого рішення передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (дискреційні повноваження).
Суд зазначає, що повноваження відповідача не є дискреційними.
Разом з цим, суд зазначає, що встановлених у цій справі обставин не достатньо для висновку, що виконано всі необхідні умови для прийняття рішення на користь позивача, оскільки відповідач не здійснив усіх необхідних дій для перевірки відповідності поданого пакету документів вимогам законодавства.
Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.
Отже, замість формулювання решти позовних вимог «зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_2 недоплаченої одноразової грошової допомоги» суд застосовує спосіб захисту, що відповідає критеріям чіткості, визначеності та відповідає тим повноваженням, які має відповідач у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене, з метою належного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 02.02.2025 р. та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум від 04.07.2025 р. № 53/в.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 02.02.2025 р. та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.В. Савченко