Справа № 260/1319/26
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 березня 2026 рокум. Ужгород№ 260/1319/26

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Ващилін Р.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить: 1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не здійснення ОСОБА_1 з 01 травня 2025 року нарахування та виплати 50-відсоткової пільги на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої статтею 6 Закону №203/98-ВР; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 пільгу у грошовій формі відповідно до Порядку №373 згідно зі статтею 6 Закону України №203-98-ВР, починаючи з 01 травня 2025 року; 3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити нарахування та виплату заборгованості ОСОБА_1 за період з 01 травня 2025 року по день фактичного поновлення виплат.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

19 березня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду на виконання ухвали від 11.03.2026 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, в якій в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 зазначає те, що про порушення своїх прав він дізнався в лютому 2026 року після отримання письмової відповіді на заяву. Вважає, що за відсутності такої відмови перебіг строків на оскарження не може розпочатися. Стверджує, що до цього він був впевнений в дотриманні відповідачем принципу належного урядування. Окрім того, вважає, що в даному випадку припинення виплати монетизованої пільги має ознаки триваючого правопорушення.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Конституційного Суду України.

Так, зокрема, рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року також визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіса та інш. проти Великобританії, рішення від 22.10.1996, Девеер проти Бельгії, рішення від 27.02.1980).

Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Нормами ч. 2 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів.

Застосовуючи строки у соціальній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде вже способом реалізації права на судовий захист.

Вирішуючи питання звернення позивача з даним позовом в межах встановленого строку, суд виходить з того, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17 та у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №380/5202/20.

Предметом оскарження в цій адміністративній справі є протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не здійснення ОСОБА_1 з 01 травня 2025 року нарахування та виплати 50-відсоткової пільги на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої статтею 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 №203/98-ВР (далі - Закон №203).

Так, відповідно до вказаної законодавчої норми, ветеранам військової служби, органів внутрішніх справ, Національної поліції України, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються, серед іншого, 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги.

Позивач в позовній заяві заявляє, що до 01 травня 2025 року така пільга надавалась йому у грошовій формі, але з 01 травня 2025 року відповідач припинив її нарахування та виплату.

Разом з тим, з даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду тільки 06 березня 2026 року, тобто з пропуском встановлено 6-місячного строку звернення.

В обґрунтування звернення до суду в межах встановленого процесуального строку позивач посилається на те, що відлік такого починається з моменту отримання в лютому 2026 року листа Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у виплаті компенсації.

Однак суд не може погодитися з такою позицією позивача з огляду на те, що чинне законодавство пов`язує початок перебігу строків звернення до суду саме з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Таким моментом в спірних правовідносинах є момент припинення виплати спірної компенсації.

Так, позивач особисто підтвердив те, що до 01 травня 2025 року така пільга надавалась йому у грошовій формі, але з 01 травня 2025 року відповідач припинив її нарахування та виплату.

Суд враховує те, що спірна пільга є щомісячною виплатою, а тому ОСОБА_1 повинен був бути обізнаний про припинення її виплати з травня 2025 року.

Отже, пасивна поведінка позивача, що проявилася у не вчиненні жодних активних дій для своєчасного звернення до суду з оскарженням протиправності дій відповідача не може слугувати достатнім обґрунтування для визнання причин пропуску до суду поважними.

Окрім того, суд відхиляє посилання позивача на те, що за відсутності рішення про відмову строки оскарження застосовані бути не можуть. З цього приводу суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що предметом оскарження є не відмова, а дії відповідача щодо припинення виплати пільги на оплату житлово-комунальних послуг, про які позивач дізнався після припинення її виплати.

Аналізуючи зміст статті 122 КАС України, очевидним є те, що законодавець, встановлюючи часові рамки звернення до суду, виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2021 у справі № 640/20314/20 досліджуючи питання щодо поважності причин пропуску процесуального строку зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, при цьому такі обставини повинні бути підтверджені належним чином.

Разом з тим, суд не може вважати заявлені позивачем у поданій на виконання ухвали суду мотиви пропуску строку звернення поважними, оскільки вони жодним чином не свідчать про існування будь-яких непереборних перешкод та труднощів для своєчасного звернення до суду.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії через пропуск строку звернення до суду слід повернути позивачу.

На підставі наведеного та керуючись п. 9 ч. 4 ст. 169, ст.ст. 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2. Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя Р.О. Ващилін