Справа № 380/24477/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ВСТАНОВЛЕННЯ СУДОВОГО КОНТРОЛЮ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВОГО РІШЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

16 березня 2026 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Чернікова Дениса Юрійовича від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 380/24477/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (відповідач-1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-2), в якому із урахуванням позовної заяви від 16 грудня 2024 року просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, з 19 квітня 2023 року по 05 вересня 2024 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 19 квітня 2023 року по 05 вересня 2024 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 01 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої у 2020, 2021, 2022, 2023 роках, без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 із 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої у 2020, 2021, 2022, 2023 роках, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 19 квітня 2023 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 із 19 квітня 2023 року по 20 травня 2023 року грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

06 березня 2026 року представник позивача подав через систему «Електронний суд» заяву від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Указана заява мотивована тим, що на виконання рішення суду у справі № 380/24477/24 військова частина НОМЕР_1 здійснила розрахунок суми заборгованості грошового забезпечення, яке не було виплачено позивачу за час служби, що становить 200724,92 грн, та надіслала заявку розпорядникам коштів вищого рівня. Наразі рішення суду у справі № 380/24477/24 досі не виконано. Військова частина НОМЕР_1 у своїх відповідях та поясненнях посилається на відсутність коштів за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки». Однак, на переконання представника позивача, з огляду на лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 08 грудня 2025 року № 220/13/28114 на виконання рішення суду у справі № 380/24477/24 військова частина НОМЕР_1 повинна була подати заявку до вищого командування за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», оскільки саме за цим кодом економічної класифікації видатків бюджету здійснюються видатки, що за своєю правовою природою є складовими грошового забезпечення військовослужбовця. Отже, наявні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 380/24477/24 у спосіб зобов`язання відповідача-1 подати звіт про виконання рішення суду.

З огляду на вказане просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом 15 календарних днів надати звіт про виконання Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 380/24477/24 з наданням доказів подання заявки на фінансування за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

06 березня 2026 року представник відповідача-1 подав через систему «Електронний суд» заперечення на заяву представника позивача від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у яких зазначає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом, а не обов`язком суду. Рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, насамперед, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач-1 повідомляє, що за виконавчим документом, виданим у цій справі, відкрито виконавче провадження. Представнику позивача вже неодноразово були надані відповіді на адвокатські запити, відповідно до яких військова частина НОМЕР_1 зазначала, що не є прибутковою організацією, фінансується за рахунок Державного бюджету України та не має у своєму розпорядженні вільних коштів. Заявки до розпорядника бюджетних коштів у цій справі подані з метою виконання вказаного судового рішення та виділенням коштів для зарахування на картковий рахунок позивача. Позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами факту того, що відповідач-1, маючи можливість виконати судове рішення у цій справі, ухиляється від його виконання.

З огляду на вказане просить суд відмовити у задоволенні заяви представника позивача від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

09 березня 2026 року представник позивача подав через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких вказує, що заперечення військової частини НОМЕР_1 є необґрунтованими, оскільки: наявність виконавчого провадження не виключає судовий контроль; відповідач-1 не надав доказів фактичного виконання або вжиття реальних та правомірних заходів (зокрема подання заявки за КЕКВ 2112); відсутність бюджетних коштів не звільняє від обов`язку вживати правильних заходів для отримання фінансування; покликання на застарілу практику Верховного Суду не враховує актуальне регулювання судового контролю в КАС України; виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду має здійснюватися за КЕКВ 2112 відповідно до офіційних роз`яснень Державної казначейської служби України та Міністерства оборони України.

10 березня 2026 року представник відповідача-1 подав через систему «Електронний суд» додаткові пояснення у справі, в яких відзначає, що заява про встановлення судового контролю подана з порушенням частини другої статті 382 КАС України, оскільки не зазначено ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження. Зважаючи на практику Верховного Суду, підставами для задоволення заяви про встановлення судового контролю мають бути належні та підтвердженні докази ухилення відповідача виконувати судове рішення. Такі докази та аргументи мають бути подані саме позивачем, а не відповідачем. Утім, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами факту того, що відповідач-1, маючи можливість виконати судове рішення у цій справі, ухиляється від його виконання.

11 березня 2026 року представник відповідача-1 подав через систему «Електронний суд» клопотання від 10 березня 2026 року про долучення додаткових доказів, у якому зазначає, зокрема, що заявки, необхідні для виконання судових рішень та сплат судових зборів, подаються військовою частиною НОМЕР_1 до 7 числа відповідного місяця (основна заявка) та додаткова 19 числа відповідного місяця. Кошти виділяють лише у наступному місяці. Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду набрало законної сили 22 жовтня 2025 року, то заявка з метою виділення коштів для виконання цього рішення суду вперше відповідачем була подана в листопаді 2025 року. Крім того, починаючи з моменту набрання законної сили цим судовим рішенням відповідачем до сьогодні (востаннє 06 березня 2026 року) подаються заявки до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня для виділення коштів з метою виконання згаданого рішення суду.

Вирішуючи заяву представника позивача від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє відображення у відповідних нормах КАС України.

Так, відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

А за змістом статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 6 КАС України суд під час вирішення справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі Скордіно проти Італії (Scordino v. Italy). Отже, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі Сіка проти Словаччини (Sika v. Slovaki), № 2132/02, пп. 24-27 від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення Ліпісвіцька проти України № 11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Ромашов проти України від 27 квітня 2004 року, Шаренок проти України від 22 лютого 2004 року зазначено, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v. Ukraine), № 29439/02 від 26 квітня 2005 року та у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06 від 19 лютого 2009 року).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Відповідно до статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частинами другою та четвертою статті 382 КАС України передбачено, що у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

За змістом частини першої статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд ураховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 380/24477/24 зобов`язано, зокрема відповідача-1 здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) ОСОБА_1 із 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, виплаченої у 2020, 2021, 2022, 2023 роках, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року, на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року відповідно.

Вказане рішення суду після його перегляду в апеляційному порядку набрало законної сили 22 жовтня 2025 року.

На виконання рішення суду у справі № 380/24477/24 військова частина НОМЕР_1 склала довідку-розрахунок суми доплати грошового забезпечення, яка належить до виплати ОСОБА_1 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 380/24477/24 за період з 28 вересня 2020 року по 17 квітня 2023 року, за змістом якої сума належної позивачу доплати грошового забезпечення за вказаний період становить 200724,92 грн.

Разом з клопотанням від 10 березня 2026 року відповідач-1 долучив, зокрема розрахунки в потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення на листопад 2025 року, на грудень 2025 року, на січень 2026 року, на лютий 2026 року та на березень 2026 року, в яких, серед інших осіб, зазначений також позивач ОСОБА_1 .

У зазначених розрахунках відображені потреби в коштах як за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», так і за КЕКВ 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців», що спростовує доводи представника позивача про те, що відповідач-1 не надав доказів вжиття реальних та правомірних заходів для виконання судового рішення у справі № 380/24477/24 (зокрема подання заявки за КЕКВ 2112).

Отже, представником позивача не доведено належними та допустимими доказами факту того, що відповідач-1, маючи можливість виконати судове рішення у цій справі, ухиляється від його виконання.

Суд зазначає, що аналіз положень абзацу першого частини першої статті 382 КАС України свідчить про те, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися залежно від наявності об`єктивних обставин, які б свідчили про ухиляння відповідача від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати.

Оскільки у розглядуваній ситуації суд, з огляду на докази, надані відповідачем-1, не встановив обставин ухиляння відповідача-1 від виконання судового рішення чи/або відсутність у нього наміру його виконувати, то у задоволенні заяви представника позивача від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 380/24477/24 належить відмовити, оскільки така є передчасною.

Водночас суд відхиляє покликання представника відповідача-1 на те, що розглядувана заява про встановлення судового контролю подана з порушенням частини другої статті 382 КАС України, оскільки не зазначено ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження, позаяк за приписами частини другої статті 382 КАС України такий ідентифікатор зазначається за його наявності, а відповідно до частини четвертої цієї ж статті відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 248, 256, 293, 295, 382, 382-1, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Чернікова Дениса Юрійовича від 05 березня 2026 року про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 380/24477/24 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 23 березня 2026 року.

Суддя Клименко О.М.