Справа № 420/34420/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/34420/25

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 09.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

10.10.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому, з урахуванням уточнених 03.11.2025 позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо постановки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_4 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 утриматись від таких дій у майбутньому;

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.09.2025 №2253 в частині призову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлення до військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення про виключення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) з військової служби та із Збройних Сил України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він був двічі судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, внаслідок чого він 15.06.2023 ІНФОРМАЦІЯ_6 був виключений з військового обліку на підставі п.6) ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Водночас, 26.09.2025 позивач, під час перебування в особистих справах на території Хмельницького району Хмельницької області, був зупинений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою перевірки документів. Незважаючи на статус особи, виключеної з військового обліку, працівники ТЦК та СП доставили його до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , де його було взято на облік в цьому ІНФОРМАЦІЯ_7 , він пройшов медичний огляд ВЛК, був визнаний придатним до військової служби, призваний на військову службу та направлений до в/ч НОМЕР_1 для проходження базової загальновійськової підготовки.

На думку позивача у ІНФОРМАЦІЯ_7 були відсутні правові підстави щодо поновлення його на військовому обліку після того, які він був законно виключений з нього, адже після виключення особи з військового обліку законом не визначено ані підстав, ані процедури, за якої особа може бути поновлена на військовому обліку. В той час як зміни у законодавстві, якими переглянутий перелік підстав для виключення з військового обліку, не мають зворотної дії у часі, оскільки вони не стосуються питань пом`якшення чи звільнення особи від відповідальності; окрім того, рішення про виключення позивача з військового обліку є чинним.

Зазначав позивач і на численні порушення процедури призову, які були допущені під час його доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 , оскільки позивач є мешканцем міста Херсон та має статус внутрішньо-переміщеної особи у м. Львів, відсутні відомості щодо вручення позивачу повістки для явки в РТЦК, відсутні відомості щодо звернення до органів поліції щодо примусового доставлення до РТЦК, відсутні відомості щодо видачі позивачу військового квитку, відсутні відомості щодо вручення позивачу належним чином направлення на проходження ВЛК та щодо місця його проведення.

При цьому, належним способом відновлення порушених прав, на думку позивача, є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо взяття позивача на військовий облік та зобов`язання утриматись від подальших дій щодо постановки позивача на військовий облік, скасування наказу щодо призову, та, як наслідок, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про порушенням норм процесуального права, які полягають у помилковому висновку про неможливість оскарження спірного наказу як акту індивідуальної дії, що вичерпав свою дію внаслідок виконання; про порушення норм матеріального права, які забороняють зворотну дію законів у часі та зобов`язують органи державної влади діяти виключно у порядку та спосіб, визначений законом.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не врахував та не надав оцінки істотним процедурним порушенням, які у будь-якому випадку є підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення про мобілізацію; не врахував доводи щодо непроходження ВЛК, що взагалі виключало можливість призову; ненадав оцінки доводам про незаконне затримання і доставлення позивача до приміщення ТЦК, а також інших порушень процедури.

відповідачі своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був двічі судимим за вчинення особливо тяжких злочинів, що підтверджено наданими примірником вироку Суворовського районного суду м. Херсон від 14.07.2010 по справі №11-1053, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12.07.2011, а також примірником ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2018 по справі №766/786/18.

Як вбачається із змісту ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2018 по справі №766/786/18, кінцевий строк відбування покарання - 16.04.2022.

Покарання за другим вироком позивач відбув 16.04.2022 року на території РФ, після чого його перевезли до тимчасово окупованого, на той час, м. Херсон, звідки він самостійно виїхав на підконтрольну Україні територію та прибув до м. Львів, що сторонами по справі не заперечувалось.

Згідно довідки від 09.12.2022 №1333-, позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, місце фактичного перебування - АДРЕСА_1 .

15.06.2023 позивач з`явився у ІНФОРМАЦІЯ_8 , внаслідок чого його було взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_9 , та виключено з військового обліку на підставі п. 6) ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як такого, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, що підтверджується копією тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_4 .

26.09.2025 позивач перебував на території Хмельницького району Хмельницької області, де його зупинили військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою перевірки документів.

Працівники ІНФОРМАЦІЯ_7 доставили позивача до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , де його було взято на облік в ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджено витягом із застосунку «Резерв+».

У той же день, 26.09.2025 позивач був направлений на військово-лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_10 , але відмовився від її проходження, що підтверджено актом про відмову від проходження медичного огляду №5/5368 від 26.09.2025.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 №2253 від 26.09.2025 та поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_11 ) і відправлені у складі команди НОМЕР_1 , позивач був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_1 .

Станом на 30.10.2025, позивач проходить військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 з 26.09.2025.

Також, апеляційний суд зазначає, що відповідно до довідки військової частини НОМЕР_5 від 06.12.2025 №2709, позивач, на дату видачі довідки, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 (а.с.150).

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, доводи позивача щодо постановки на військовий облік не гуртуються на вимогах закону чинного станом на 26.09.2025; наказ в частині призову позивача на військову службу під час мобілізації є актом індивідуальної дії одноразового застосування, який на час вирішення справи вичерпав свою дію фактом його виконання, не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги щодо взяття апелянта на військовий облік, апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з п.20 ч.1 ст.106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі по тексту - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно із ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 7 ст.1 Закону №2232-XII передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частинами 3 і 4 ст.2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стратегія залучення, розвитку та утримання людського капіталу в силах оборони України визначається Міністерством оборони України.

Частиною 9 ст.1 Закону №2232-XII, серед іншого, визначено, що стосується військового обов`язку, громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (абзац 1 ч.1 ст.39 Закону №2232-XII).

Як зазначено вище, позивач з 15.06.2023 виключений з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до п.6 ст.37 Закону №2232-XII в редакції, чинній станом на 27.04.2023, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу;

2) проходять військову службу (навчання) у вищих військових закладах освіти і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024, пункт 6 ст.37 Закону №2232-ХІІ викладено в такій редакції:

"6. Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.".

Також 18.05.2024 набрав чинності «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560).

Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

- особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною 3 або 4 статті 1 Закону України Про очищення влади. Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

- особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

- засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з набранням чинності змін до ст.37 Закону №2232-XII, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, апелянт є таким, що підпадає під його дію як особа, що може бути призвана на військову служба під час мобілізації на особливий період.

З урахуванням викладеного, оскільки станом 26.09.2025 редакція ст.37 Закону №2232-XII, не передбачала такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, колегія суддів вважає, що відповідач ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, взявши апелянта на облік, як військовозобов`язаного.

Що стосується застосування положень ст.58 Конституції України, слід зазначити наступне.

У Рішенні від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст.58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.

Разом з тим, законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави, і це не означає погіршення становища особи.

У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення осіб з військового обліку. Впроваджуючи такі зміни, законодавець мав на меті розширення мобілізаційного ресурсу задля забезпечення обороноздатності держави в умовах дії правового режиму воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації, що обґрунтовано державним інтересом.

Наведені законодавчі зміни не мають ретроактивного характеру, а є нормами прямої дії, що застосовуються до правовідносин, які виникають після набрання ними чинності. Їх метою не є погіршення становища конкретної особи, а забезпечення публічного інтересу - національної безпеки.

З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII, положення закону поширюються на всіх військовозобов`язаних осіб, які не досягли граничного віку перебування в запасі.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин колегія суддів дійшла висновку про необхідність керуватись приписами законодавства, чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто під час звернення позивача до відповідачів із адвокатським запитом (вересень 2025 року).

Враховуючи вищевикладене, оскільки за чинними нормами ст.37 Закону №2232-XII позивач не підпадає під категорію осіб, які можуть бути виключеними з військового обліку та є військовозобов`язаним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо протиправності постановлення апелянта на військовий облік.

При цьому апеляційний суд відхиляє, як помилкові, доводи апелянт щодо не поширення на нього дії Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та посилання апелянта на те, що рішення про виключення з військового обліку є остаточним і апелянт не є особою, яка підлягає взяттю на військовий облік.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції і доводи апелянта щодо мобілізації апелянта та щодо прийняття рішення про звільнення з військової служби, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, позивач, звертаючись до суду першої інстанції за захистом своїх прав, їх порушення пов`язував із недотриманням порядку проведення його призову на військову службу, що полягає у відсутності правових підстав для взяття на військовий облік (апеляційним судом підтверджена необґрунтованість цього доводу), в непроходженні медичного огляду під час призову на військову службу.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.09.2025) організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.

Частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання медичного огляду регулюється розділом ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення №402, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 1.1. Розділу ІІ Положення №402 передбачає, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та під час дії особливого періоду

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

Медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей (пункт 3.1. та 3.2 Розділу ІІ Положення №402).

Після закінчення медичного обстеження під час мобілізації ВЛК виносить щодо військовозобов`язаного одну із таких постанов: «Придатний до військової служби»; «Тимчасово непридатний до військової служби (вказати дату повторного огляду)»; «Непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку» (пункт 3.8. Розділу ІІ Положення №402).

Як встановлено судом першої інстанції, під час призову позивача на військову службу за мобілізацією не було встановлено придатності позивача за станом здоров`я до військової служби у зв`язку з відмовою позивача від проходження медичного огляду, що підтверджено актом від 26.09.2025, та записом у Картці обстеження та медичного огляду від 26.09.2025 (а.с.113, 118-119).

Як вбачається з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_7 від 30.10.2025 на адвокатський запит (а.с.110-111) повістки апелянту ІНФОРМАЦІЯ_7 не надсилались та не вручались; звернення до органів Національної поліції України ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо здійснення розшуку чи примусового доставлення апелянта не направлялись. Апелянт прибув до ІНФОРМАЦІЯ_7 26.09.2025 року, разом з військовослужбовцями групи оповіщення відділу в добровільному порядку. Будь які заходи примусу до гр. ОСОБА_2 військовослужбовцями п`ятого відділу ІНФОРМАЦІЯ_7 не застосовувались. Під час перебування у ІНФОРМАЦІЯ_7 апелянт був направлений до ІНФОРМАЦІЯ_7 для проходження військово-лікарської комісії та 26.09.2025 відмовився від проходження військово-лікарської комісії.

Отже, доводи апелянта щодо порушення процедури взяття на військовий облік, процедури мобілізації, зокрема щодо доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_7 , щодо проходження ВЛК, не знайшли свого підтвердження.

Апеляційний суд зазначає, що непроходження позивачем медичного огляду під час його призову не є свідченням непридатності апелянта до військової служби та не є підставою для звільнення апелянта з військової служби відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка визначає виключний перелік таких підстав.

Принагідно зазначити, що в позовній заяві позивач не згадував про стан свого здоров`я.

Також варто наголосити, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Отож, обрання такого способу захисту, як зобов`язання прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби не приведе до поновлення прав апелянта,

Посилання апелянта на судові рішення судів першої та апеляційної інстанції не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Відхиляє апеляційний суд посилання апелянта на те, що правові висновки, на які покликався суд першої інстанції, не є релевантними до нашої справи, оскільки судові рішення Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції хоч і не є судовими рішення у подібних правовідносинах, але стосуються єдиного підходу щодо актів індивідуальної дії разового застосування, які вичерпали свою дії фактом їх виконання.

Інші доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька