Справа № 340/6988/25
Суддя: М.Я. САВОНЮК
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/6988/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач) до Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (надалі відповідач), у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області №80764253 від 10 вересня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в проведенні реєстраційних дій;

- зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.09.2025 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області із заявою про проведення реєстраційних дій на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додав, зокрема, Свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.1993, посвідченого Басовою А.Д., державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №2814. Разом з тим, 10.09.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову в проведенні державних реєстраційних дій від 10.09.2025 року за №80764253, оскільки листом КП «Херсонського Бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради №502 від 08.09.2025 повідомлено про неможливість надання інформації щодо проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, у зв`язку з припиненням роботи Олешківської філії КП «Херсонського Бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної через її знаходження на тимчасово окупованій території України.

Вважає таку відмову протиправною та такою, що прийнята з неправильним застосуванням норм права, адже наданих ним документів цілком достатньо для проведення реєстрації права власності у реєстрі речових прав. При цьому, така підстава для відмови у реєстрації речових прав на нерухоме майно, як неможливість підтвердити інформацію, що реєстрація заявлених прав була проведена відповідно до законодавств, що діяло на момент їх виникнення, не передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

На обгрунтування заперечень зазначив, що державний реєстратор зобов`язаний діяти відповідно до процедури, встановленої Законом та здійснити дії, направлені на отримання інформації, на підставі якої він має право вчинити реєстраційну дію. Вказує, що законодавством передбачено обов`язок державного реєстратора надіслати запит до відповідного органу, яким проведено державну реєстрацію/оформлення прав до 01.01.2013 в усіх випадках, коли відповідні відомості відсутні в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом для актуалізації відомостей про права. Зазначає, що наявність у позивача оригіналів документів не дозволяє державному реєстратору ігнорувати вимоги чинного законодавства. Разом з тим, згідно отриманої на запит від 05.09.2025 відповіді КП «Херсонське Бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 08.09.2025 № 502, останнім повідомлено про неможливість надання запитуваної інформації щодо підтвердження наявності реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час не відновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф).

Вказує, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав шляхом оскарження дій державного реєстратора.

З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову.

16.10.2025 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.10.2025 до суду позивачем подано документ про сплату судового збору на суму 1211,20 грн.

Також, 06.11.2025 позивач надав суду позовну заяву, викладену у новій редакції.

17.11.2025 ухвалою суду продовжено ОСОБА_1 строк, встановлений ухвалою суду від 16.10.2025 тривалістю не більше 5 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

25.11.2025 позивачем на виконання ухвали суду подано нову редакцію позовної заяви.

02.12.2025 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

03.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви про реєстрацію права власності позивач надав серед іншого свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.1993, видане державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори Басовою А.Д., та зареєстроване в реєстрі за №2814, що відповідачем не заперечується.

У зв`язку з відсутністю відомостей у реєстрах (кадастрах), автоматизованих інформаційних системах в електронній формі щодо зазначеного вище будинку, державним реєстратором 05.09.2025 зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.09.2025 та направлено запит про надання інформації в порядку пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо підтвердження наявності реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У відповідь на вказаний запит Комунальне підприємство "Херсонське бюро технічної інвентаризації" листом №502 від 08.09.2025 повідомило, що надати запитувану інформацію не мас змоги, оскільки робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час невідновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф) (а.с. 16).

10.09.2025 державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення №80764253 про відмову в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав (а.с. 18).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV, у редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону №1952-IV - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частинами 3-4 статті 3 Закону України №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до статті 6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

Частиною 3 статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані не пізніше трьох робочих днів з дня отримання відповідного запиту державного реєстратора безоплатно надати запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. Особи, винні у порушенні строку надання інформації на запит державного реєстратора, несуть адміністративну відповідальність.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 20 Закону №1952-IV заява на проведення реєстраційних дій подається заявником у паперовій формі, а у випадках, передбачених законодавством, - в електронній формі разом з оригіналами документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, чи їх копіями, засвідченими державними органами, органами місцевого самоврядування (якщо оригінали таких документів відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування).

Приписами статті 23 Закону №1952-IV встановлено, що заяву про державну реєстрацію прав може бути залишено без руху в таких випадках: 1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством; 1-1) відсутність документа, що підтверджує оплату адміністративних послуг у повному обсязі; 2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху та невідкладно повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви. Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, з урахуванням часу, що минув до залишення такої заяви без руху.

Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для залишення заяви без руху. Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про залишення заяви без руху, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Частиною 1 статті 24 Закону №1952-IV визначений перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Зокрема, згідно з пунктом 8 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV підставою для відмови в державній реєстрації прав є: після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (ч. 2 ст. 24 Закону №1952-IV).

Відповідно до частини 5 статті 24 Закону №1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Отже, до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, проводилася реєстраторами бюро технічної інвентаризації в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ. При цьому Закон не розмежовує, чи була проведена реєстрація у Державному реєстрі прав, інших електронних реєстрах або на паперових носіях.

Починаючи з 2013 року умовою здійснення будь-яких операцій з об`єктами нерухомого майна є наявність запису про право власності у Реєстрі права власності на нерухоме майно.

При цьому, державний реєстратор при перенесенні даних в Реєстр зобов`язаний перевірити факт державної реєстрації права власності за наданими документами органом БТІ.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, 03.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 .

До заяви про реєстрацію права власності позивачем надав серед іншого свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.1993, видане на його ім`я державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори Басовою А.Д.

На зворотній сторонці вказаного свідоцтва наявний штамп Херсонського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого 09.07.1993 зареєстровано право власності ОСОБА_1 в цілому на житловий будинок у м. Цюрупинську, про що зроблено запис у реєстровій книзі №27 за реєстровим номером 4139.

Отже, речові права позивача на нерухоме майно виникли до 01.01.2013. При цьому, право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна зареєстровано у 1993 році у паперовому носії - реєстраційній книзі БТІ.

У зв`язку з відсутністю відомостей у реєстрах (кадастрах), автоматизованих інформаційних системах в електронній формі щодо зазначеного вище будинку 05.09.2025 державним реєстратором зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.09.2025 та направлено запит про надання інформації щодо підтвердження наявності реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Однак, Комунальне підприємство "Херсонське бюро технічної інвентаризації" листом №502 від 08.09.2025 повідомило, що надати запитувану інформацію не мас змоги, оскільки робота Олешківської філії КП «ХБТІ» ХОР на даний час невідновлена (тимчасово знаходиться під окупацією зс рф).

Після отримання відповіді від Комунального підприємства "Херсонське бюро технічної інвентаризації" державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення №80764253 від 10.09.2025 про відмову в проведенні реєстраційних дій з таких підстав: після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127).

Згідно із пунктом 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами, обтяженнями речових прав, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції", відмови в державній реєстрації прав, у тому числі у зв`язку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України та введенням в дію Указом Президента України рішення про застосування санкцій, передбачених пунктами 1, 4, 7, 16 та 241 частини першої статті 4 Закону України "Про санкції".

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Реєстру аграрних нот та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 р. №1051 (Офіційний вісник України, 2012 р., №89, ст. 3598), повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними.

Державний реєстратор у разі наявності в нього паперових носіїв інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи), ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації, використовує також відомості, які містяться на відповідних носіях інформації.

Пунктом 14 Порядку №1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення щодо зупинення розгляду заяви виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, а також у разі коли державним реєстратором протягом 30 робочих днів з моменту прийняття відповідного рішення на запит отримано документи та/або інформацію, необхідні для державної реєстрації прав, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора щодо відновлення розгляду заяви.

У разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог або неотримання на запит документів та/або інформації, необхідних для державної реєстрації прав, у строк, встановлений в абзаці другому цього пункту, державний реєстратор приймає рішення щодо відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до пункту 23 Порядку №1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що законодавцем чітко встановлено процедуру розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, яка включає в себе перевірку документів на предмет відповідності таких вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявності підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно спірного рішення №80764253 від 10.09.2025 підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій стало не усунення обставин, що були підставою для прийняття рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху, після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону.

За змістом частини 3 статті 23 Закону №1952-IV, якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про залишення заяви про державну реєстрацію прав без руху виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Поряд з цим, ОСОБА_1 звернувся із заявою про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно 03.09.2025, а 05.09.2025 розгляд заяви був зупинений.

Тобто державним реєстратором прав на нерухоме майно прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій передчасно - до спливу встановленого законом терміну (30 робочих днів з дня отримання рішення про зупинення розгляду заяви).

Крім того, у спірному рішенні не зазначена конкретна норма закону (пункт, частина статті, стаття), яка передбачає підставу для відмови у проведенні реєстраційних дій/здійсненні державної реєстрації.

Суд також враховує, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376 Олешківська міська територіальна громада з 24.02.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Разом з тим, частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (далі ЦК України) визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Суд звертає увагу, що право власності позивача на житловий будинок жодним суб`єктом спірних правовідносин під сумнів не ставиться.

Також, відповідно частини 1-3 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. За державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

За фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України.

Набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 560 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Враховуючи, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 07.07.1993 видане позивачу державним нотаріусом Цюрупинської державної нотаріальної контори Басовою А.Д., а право власності на нерухоме майно зареєстроване у БТІ, це свідоцтво є дійсним, а право власності позивача на житловий будинок №3, розташований за адресою : Херсонська обл., Херсонський р-н, м. Олешки, пров. Санаторний, установленню не підлягає.

У свою чергу, вчинений БТІ реєстраційний напис від 09.07.1993 є підтвердженням реєстрації відповідного речового права, що виникло до 01.01.2013.

Відсутність у державного реєстратора можливості отримати інформації від органів БТІ, які проводили оформлення та/або реєстрацію прав, що передбачено положеннями статті 10 Закону №1952-IV, не може позбавляти права особи на державну реєстрацію права власності та слугувати підставою для відмови у проведенні державної реєстрації.

За встановлених обставин та наведених норм правового регулювання суд доходить висновку, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області №80764253 від 10 вересня 2025 року про відмову у проведенні реєстраційних дій є таким, що порушує матеріальне право позивача та підлягає скасуванню, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 11 Закону №1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних положень Закону №1952-IV дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, на законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Враховуючи, що державним реєстратором речових прав не надано оцінки тим документам, які були подані безпосередньо заявником разом із заявою від 03.09.2025, а державний реєстратор приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради Кіровоградської області повторно розглянути заяву позивача від 03.09.2025 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Оскільки позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241 246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області №80764253 від 10.09.2025 про відмову в проведенні реєстраційних дій.

Зобов`язати Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025 про державну реєстрацію прав/вчинення реєстраційних дій з доданими до неї документами, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (, вулиця Соборності, 227/7, місто Новомиргород, Кіровоградська область, 26001) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 26 березня 2026 року.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Виконавчий комітет Новомиргородської міської ради Кіровоградської області (, вулиця Соборності, 227/7, місто Новомиргород, Кіровоградська область, 26001).

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК