Справа № 160/9014/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 березня 2026 рокуСправа №160/9014/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни про роз`яснення рішення суду у справі №160/9014/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просила:

- визнати протиправними дії командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо відмови в призначенні виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 , дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, викладеної в наданій відповіді на заяву від 08.02.2024 №40/05/10/2-1320/н-40.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними задоволено частково.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо неналежного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні.

В задоволенні решти позовним вимог відмовлено.

Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2025 у справі №160/9014/24 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 залишено без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 набрало законної сили 06.02.2025.

28.11.2025 позивачем отримано виконавчі листи у справі №160/9014/24.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанська Яна Володимирівна звернувся до суду із заявою про роз`яснення рішення суду у справі №160/9014/24, в якій просить суд:

- роз`яснити рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/9014/24 від 25.07.2024 про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні, надавши відповіді або роз`яснення на питання:

- які саме висновки необхідно враховувати державному виконавцю, учасникам та сторонам виконавчого провадження при виконанні рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/9014/24 від 25.07.2024;

- чи необхідно державному виконавцю, учасникам та сторонам виконавчого провадження при виконанні рішення суду враховувати висновок Дніпропетровського окружного адміністративного суду про те, що Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України в ході повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, передчасно дійшла висновку щодо добровільної здачі в полон військовослужбовця ОСОБА_2 ;

- чи необхідно державному виконавцю, учасникам та сторонам виконавчого провадження при виконанні рішення суду враховувати висновок Дніпропетровського окружного адміністративного суду про те, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, а відтак, відповідно до ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд, враховуючи, що судове рішення у справі було ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та відсутня необхідність заслухати заявника, вирішує заяву про роз`яснення судового рішення в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на що, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

Досліджуючи наявність підстав для роз`яснення судового рішення, суд звертає увагу на те, що ст. 254 КАС України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Незрозумілість судового рішення є оціночним поняттям, а доцільність роз`яснення судового рішення приймається на розсуд суду, який має відштовхуватись від раціональних критеріїв.

Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.

Тобто, роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для осіб, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності судового рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення положень ст. 254 КАС України, роз`ясненим може бути рішення чи ухвала суду у разі, якщо без такого роз`яснення її важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Як зазначено у п. 19 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», за правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою, тому, заява про роз`яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз`яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Висновки суду щодо способу, строків, порядку виконання рішення є факультативними елементами резолютивної частини рішення. Тому, вони можуть виступити предметом роз`яснення лише у тому разі, коли суд закріпив їх у рішенні. Якщо ж висновки суду щодо способу виконання у постанові відсутні, то ухвала суду про їх роз`яснення фактично є додатковим рішенням і прямим порушенням ст. 254 КАС України, що забороняє змінювати (в тому числі доповнювати) його зміст.

При роз`ясненні свого рішення, суд в ухвалі з цього приводу викладає більш повно і ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 14.10.2009 у справі № К-18670/07-с.

Дослідивши надані документи на підтвердження поданої заяви, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд зазначає наступне.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 набрало законної сили 06.02.2025.

Виходячи з тлумачення положень статті 254 КАС України, роз`яснення рішення суду це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності судового рішення та у викладенні рішення суду в більш ясній та зрозумілій формі.

Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Суд роз`яснює судове рішення, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення та постановлення додаткового рішення цим же судом. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення.

Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.

Зрозумілість судового рішення полягає в логічному, чіткому, переконливому викладенні змісту рішення. Чіткість викладення передбачає, зокрема, що: терміни, вжиті у судовому рішенні, відповідають тому змісту, який вони мають за законодавством України; такі терміни чітко співвідповідають з поняттями, які вони позначають; текст правової норми, застосованої судом, відтворюється без перефразування і при цьому зрозуміло, де наводиться правова норма, а де суд дає своє тлумачення її змісту.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.

Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.

Суд зазначає, що ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення.

При цьому, дослідивши зміст зазначеного вище судового рішення, суд вважає, що воно є чітким, зрозумілим і додаткового роз`яснення не потребує, а обставини, на які посилається заявник, фактично вказують на нерозуміння порядку та способу його виконання.

Разом з тим, суд не вправі змінювати рішення по суті.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у справі №160/9014/24 містить наступні обґрунтування:

«Члену сім`ї військовослужбовця, який потрапив у полон, грошове забезпечення такого військовослужбовця виплачується у разі одночасної наявності таких юридичних фактів:

1) невстановлення в порядку передбаченому законодавством обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця у полон самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертиртирства;

2) перебування військовослужбовця у списку особового складу військової частини (установи, організації);

3) подання членом сім`ї військовослужбовця заяви про виплату йому грошового забезпечення на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) відповідно до Порядку № 884.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що позивачу було відмовлено у виплаті грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 листом від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву».

При цьому, відповідач мотивує відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу тим, що в ході службового розслідування було встановлено, що солдат ОСОБА_2 перебуває у полоні. При цьому, службовим розслідуванням встановлено, що стрілець 1 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону ОСОБА_2 добровільно здався у полон.

Разом з тим, копії матеріалів службового розслідування відповідачем суду надані не були.

Суд звертає увагу, що відповідальність за добровільну здачу в полон передбачена ст.430 КК України (добровільна здача в полон через боягузтво або легкодухість - карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.). Водночас, чинне законодавство не містить визначення поняття «добровільної здачі в полон».

При цьому, в науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України визначено, що під добровільною здачею в полон розуміють добровільний перехід військовослужбовця, який навмисно перестав чинити опір ворогу, хоча мав фізичну можливість це робити, під владу противника. Об`єктом злочину є встановлений порядок несення військової служби під час бойових дій, який виключає добровільну здачу в полон.

Водночас, суд наголошує, що в Україні діє презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Так, відповідно до ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення закріплені у статті 17 Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, питання щодо встановлення фактів та вини особи за фактом добровільної здачі в полон самовільного залишення військові частини (установи, організації), місця служби або дезертирства, віднесено до компетенції органів досудового розслідування та відповідного суду, який розглядає обвинувальний акт. При цьому, до повноважень відповідача, зокрема, не входить кваліфікація злочину та проведення досудового розслідування.

Наведене свідчить про те, що відповідач у своєму листі від від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 щодо добровільної здачі військовослужбовця ОСОБА_2 в полон дійшов передчасних висновків.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що відповідач допустив протиправні дії щодо неналежного розгляду заяви позивача про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, оскільки не прийняв відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача від 14.01.2024, а лише направив лист від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 «Про надання відповіді на заяву», в якому відмовив позивачу у призначенні виплати грошового забезпечення.

Отже, заява позивача від 14.0.2024 року про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, є такою, що не розглянута по суті».

Крім того, у рішенні суду зазначено:

«Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин, зважаючи на відсутність належним чином оформленого рішення про призначення позивачу грошового забезпечення або мотивованої відмови у такому призначенні, суд дійшов висновку, що така вимога позивача про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні виплат грошового забезпечення, викладеної в наданій відповіді на заяву від 08.02.2024 року №40/05/10/2-1320/н-40 не підлягає задоволенню, а належним захистом порушених прав позивача в даному випадку є саме визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не належного розгляду у встановленому законом порядку заяви ОСОБА_1 від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні та прийняття відповідного рішення за результатами її розгляду.

З огляду на те, що у даному випадку відповідач належним чином не розглянув заяву позивача про призначення грошового забезпечення та не прийняв будь-яке рішення, яке б породжувало для позивача юридичні наслідки, суд дійшов висновку про покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 14.01.2024 про призначення виплат грошового забезпечення як дружині, члену сім`ї військовослужбовця ОСОБА_2 , який знаходиться в полоні, та прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні такої виплати, з урахуванням висновків суду, викладених в судовому рішенні».

На підставі означеного суд зазначає, що резолютивна частина викладена у відповідності до висновків суду, чітко та не допускає неоднозначного трактування.

З урахуванням цього, суд доходить висновку, що рішення суду в даній адміністративній справі, яке набрало законної сили, є зрозумілим для виконання суб`єктом владних повноважень та не потребує додаткового роз`яснення. Відтак, з судового рішення у даній справі вбачається, що його текст не викликає труднощів для розуміння порядку виконання, суть є зрозумілою та не двозначною, тому, розширеному тлумаченню шляхом роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу, не підлягає.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни про роз`яснення рішення суду у справі №160/9014/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, з викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 254, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанської Яни Володимирівни про роз`яснення рішення суду у справі №160/9014/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька