Справа № 320/64794/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

24 березня 2026 рокум. ДніпроСправа № 320/64794/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 320/64794/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка виразилась у юридично безпідставному ухиленні від виконання законного обов`язку щодо:

а) внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання позивача непридатним до військової служби відповідно до рішення Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Міністерства внутрішніх справ України, оформленого Свідоцтвом про хворобу № 32 від 08.07.2025, у якому зазначено: «На підставі статті 26а, 61в гр. II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступіть придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ;

б) виправлення запису «24.06.2024 року визнаний придатним до військової служби згідно гр. 11, ст. 61 «в», наказу МОУ від 14.08.2008р. № 402 (зі змінами від 27.04.2024 № 262)», що фігурує в п. 6, який має назву «рішення військово-лікарської комісії (результати медичного огляду)» військово-облікового документу № 2 від 23.07.2024, виданого на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

в) виправлення запису «06.2029», що фігурує в п. 7, який має назву «підлягає повторному медичному огляду», військово-облікового документу № 2 від 23.07.2024, виданого на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

г) здійснення у військово-обліковому документі № 2 від 23.07.2024, виданому на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмітки про визнання позивача непридатним до військової служби на підставі рішення Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Міністерства внутрішніх справ України, оформленого Свідоцтвом про хворобу № 32 від 08.07.2025, наступного змісту: «На підставі статті 26а, 61в гр. II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ»;

д) видачі позивачу військово-облікового документу з урахуванням виконання вимог, визначених у підпунктах «а», «б», «в» і «г» пункту 1 прохальної частини цієї позовної заяви.

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 :

а) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про визнання позивача непридатним до військової служби відповідно до рішення Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Міністерства внутрішніх справ України, оформленого Свідоцтвом про хворобу № 32 від 08.07.2025, в якому зазначено: «На підставі статті 26а, 61в гр. II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступіть придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ»;

б) виправити запис: «24.06.2024 року визнаний придатним до військової служби згідно гр. II, ст. 61 «в», наказу МОУ від 14.08.2008 № 402 (зі змінами від 27.04.2024 № 262)», що фігурує в п. 6, який має назву «рішення військово-лікарської комісії (результати медичного огляду)» військово-облікового документу № 2 від 23.07.2024, виданого на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

в) виправити запис: «06.2029», що фігурує в п. 7, який має назву «підлягає повторному медичному огляду», військово-облікового документу № 2 від 23.07.2024, виданого на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

г) зробити у військово-обліковому документі № 2 від 23.07.2024, виданому на ім`я позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмітку про визнання позивача непридатним до військової служби на підставі рішення Центральної медичної (військово-лікарської) комісії Міністерства внутрішніх справ України, оформленого Свідоцтвом про хворобу № 32 від 08.07.2025, наступного змісту: «На підставі статті 26а, 61в гр. II Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що зазначають ступінь придатності (непридатності) до військової служби, служби у військовому резерві «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 НЕПРИДАТНИЙ ДО ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ З ВИКЛЮЧЕННЯМ З ВІЙСЬКОВОГО ОБЛІКУ»;

д) видати позивачу військово-обліковий документ з урахуванням виконання вимог, визначених у підпунктах «а», «б», «в» і «г» пункту 1 прохальної частини цієї позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.02.2026 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі після усунення недоліків позовної заяви, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

23.03.2026 від позивача надійшла заява про забезпечення позову. В обґрунтування заяви зазначено, що маючи очевидні ознаки протиправності, бездіяльність відповідача створює підстави для можливого здійснення інших протиправних рішень та дій, безпосередньо з цим пов`язаних, а саме: порушення конституційних гарантій належної та справедливої реалізації позивачем права на охорону здоров`я, передбаченого статтею 49 Конституції України, і як результат - безпідставний призов його, - особи, яка має тяжке захворювання очей, на військову службу.

Також вказує, що сама по собі процедура оскарження бездіяльності відповідача в суді не зобов`язує останнього вчиняти відповідні дії, а також неправдиві, на його думку, дані про його придатність до військової служби в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів безпідставно залишаються актуальними, що формально дозволяє відповідачу здійснювати щодо позивача дії, зокрема, пов`язані із заходами призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Враховуючи, що процедура оскарження за законом не передбачає термінового характеру й при цьому включає й можливий апеляційний розгляд справи, що в сукупності може тривати декілька місяців, на думку позивача, актуальності набуває необхідність вирішення питання про забезпечення позову, навіть попри наявну в нього наразі відстрочку, термін дії якої також обмежено.

Окрім цього позивач вважає, що бездіяльність відповідача характеризується очевидними ознаками протиправності й вже лише за цією обставиною обумовлює юридичну доречність забезпечення позову.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснення будь-яких заходів з приводу призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на підставі даних у військово-обліковому документі № 2 від 23.07.2024 та в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про придатність до військової служби позивача на підставі рішення медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Хмельницькій області» від 24.06.2024, оформленого довідкою ВЛК від 24.06.2024 № 3350, до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 320/64794/25.

Розглянувши вказану заяву, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частиною першою статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як уже наголошувалося судом, частиною другою статті 150 КАС України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд (суддя) повинен з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з таким клопотанням, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Схожа правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05 березня 2019 року у справі № 826/16911/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 26 червня 2019 року у справі № 826/13396/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 420/5553/18, від 30 вересня 2019 року у справі № 640/868/19, від 30 вересня 2019 року у справі № 1840/3517/18, від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Слід вказати, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам), виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів.

При цьому, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Натомість розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення.

Тому, сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення (дій) та порушення таким рішенням (діями) прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19, серед іншого дійшов висновку, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на осіб, на яких поширюються. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є вкрай вагомими підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі, оскільки, як вже наголошувалося вище, такі обставини підлягають встановленню та доведенню в процесі розгляду справи по суті. Тому твердження заявника про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є тим висновком, до якого суд ставиться з певною пересторогою, оскільки він може свідчити про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається лише у виключних випадках, доведених «поза обґрунтованим сумнівом».

Як свідчать матеріали справи, у заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати дії щодо призову позивача на військову службу, до набрання законної сили судовим рішенням в даній адміністративній справі.

Однак, позивач на підтвердження обставин, про які зазначено в заяві про забезпечення позову, не надав належних доказів, які б на даному етапі розгляду справи давали можливість суду бути переконаним у тому, що відповідач вчиняє чи буде вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу.

Слід вказати, що в матеріалах позову та заяви про його забезпечення, відсутні будь-які докази вчинення таких дій відповідачем або з яких можливо було б встановити намір відповідача на їх вчинення.

Щодо можливого настання негативних наслідків, на що також вказує позивач у заяві про забезпечення позову, то такі доводи також не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях.

Тим більше, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Також, слід вказати, що предмет розгляду в цій справі не стосується безпосередньо дій (бездіяльності) та/або рішень відповідача пов`язаних або які можуть бути пов`язані з призовом позивача на військову службу під час мобілізації, що свідчить про відсутність очевидного зв`язку між обраним способом забезпечення позову та позовними вимогами.

До того ж, як вказує сам позивач у заяві про забезпечення позову, він наразі має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, що виключає можливість вчинення щодо нього мобілізаційних заходів на теперішній час, а твердження позивача про ймовірні майбутні ризики є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, що не може бути достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 151, 154, 156, 243, 248, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 320/64794/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяО.М. Качанок