Справа № 400/1467/26
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

24 березня 2026 р. № 400/1467/26
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши у письмовому проваджені матеріали заяви про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , ,
до відповідачаІНФОРМАЦІЯ_1 , ,
прозаява про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач) про:

визнання протиправними дії відповідача щодо поновлення виключеного з військового обліку позивача на військовому обліку та щодо призову під час мобілізації позивача;

скасування наказу відповідача від 20.01.2026 № 121 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову на військову службу позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він мав статус «Не військовозобов`язаний», «Виключений з військового обліку», порушення правил військового обліку відсутні, а також що відповідно до довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.03.2025 № 2025-03-20-1219 визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки тощо. Крім цього, позивач отримує замісну терапію та перебуває на обліку в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради. Однак, 20.01.2026 працівники поліції його незаконно затримали і доставили до відповідача, поставлено на військовий облік та зобов`язано пройти військово-лікарську комісію (далі ВЛК). Відповідно до наказу відповідача від 20.01.2026 № 121 позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період і відправлено до військової частини НОМЕР_1 . На переконання позивача, цей наказ є протиправним, оскільки його незаконно поновили на військовому обліку, довідка ВЛК не місить всіх відомостей про його хронічні хвороби, направлення на ВЛК він не отримував тощо.

У відзиві на позовну заяву від 06.03.2026 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що 20.01.2026 під час проведення заходів оповіщення спільною групою військовослужбовців відповідача і працівниками Національної поліції України було зупинено позивача та перевірено його військово-облікові документи, під час чого було встановлено невідповідність усної інформації від самого громадянина і даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр). У зв`язку з цим, позивач був добровільно супроводжений до обласного центру мобілізації з метою уточнення військово-облікових даних і проходження ВЛК, за результатами якої він був визнаний придатним до військової служби та призваний на військову службу під час мобілізації. Відповідач наголосив на тому, що позивач був знятий, а не виключений з військового обліку. Направлення позивача на медичний огляд було правомірним і спрямованим на уточнення його стану здоров`я. Твердження позивача з приводу протиправності дій відповідача є безпідставними.

Позивач у встановлений судом строк правом на подання відповіді на відзив не скористався.

23 лютого 2026 року від представника позивача до суду надійшла заяву про забезпечення позову від 22.03.2026, в якій він просив заборонити командирові військової частини НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо видачу наказів про переведення, передислокування позивача до інших військових частин та підрозділів Збройних Сил України до ухвалення судового рішення у справі № 400/1467/26.

Заяву про забезпечення позову він умотивував тим, що розгляд цієї справи триватиме певний час, існує вочевидь передбачувана можливість вчинення командиром військової частини НОМЕР_1 дій, які стосуватимуться видання наказів про призначення/переведення позивача до інших військових частин до ухвалення судового рішення у справі. У випадку вчинення вищеозначених дій стане неможливим виконання судового рішення та захист порушеного права позивача стане неефективним.

Розглядаючи матеріали заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною другою статті 154 КАС України передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

Таким чином, зазначеними нормами визначено загальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову, а саме: без повідомлення учасників справи, тобто у письмовому провадженні. Лише у випадку необхідності подання пояснень або додаткових доказів суд на власний розсуд може призначити розгляд заяви про забезпечення адміністративного позову у судовому засіданні.

Перевіривши обґрунтованість мотивів заяви про забезпечення адміністративного позову, доказів, поданих із заявою, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову у письмовому провадженні.

Водночас суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частина перша статті 151 КАС України визначає, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета позову;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини другої статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Натомість заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними і співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносини з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 14 «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» підкреслено, що забезпеченню адміністративний позов підлягає лише за умови, якщо захист прав та інтересів осіб буде ускладнено або унеможливлено до прийняття рішення по суті позовних вимог.

Така позиція цілком кореспондується з правовою позицією, викладеною в абзаці 5 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 № 4-рп/2011, відповідно до якої «з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову».

Проаналізувавши мотиви, якими позивач обґрунтував подану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Позивачем обрано спосіб забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам вчиняти будь-які дії, пов`язані з його направленням подальшого на проходження військової служби до інших військових частин або передислокування.

Обравши вищезазначений спосіб забезпечення позову, позивач намагається в межах інституту забезпечення позову визначити, по суті, зручне для себе місце проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , зокрема на місці її дислокації.

З огляду на це суд прийшов до висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову:

по-перше, є неспівмірним заявленим позовним вимогам;

по-друге, є втручанням у повноваження військової частини, яка входить до складу Збройних Сил України.

Суд критично оцінює доводи позивача щодо застосування заходів забезпечення позову, саме таким шляхом, оскільки вважає неприпустимим втручання у повноваження військової частини як структурного підрозділу Збройних Сил України, тим більше під час дії в Україні воєнного стану.

Суд також відхилив як необґрунтоване твердження позивача про те, що його переведення до іншої військової частини унеможливить ефективний захист порушених прав, оскільки задоволення позову матиме своїм наслідком протиправність усіх прийнятих в подальшому індивідуальних актів суб`єктів владних повноважень щодо проходження позивачем військової служби.

З огляду на вищевикладене, суд не встановив обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 22.03.2026 про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, а саме: 24.03.26.

3. Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на цю ухвалу подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ярощук Василь Григорович