Справа № 120/2990/25
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

24 березня 2026 року

м. Київ

справа №120/2990/25

адміністративне провадження № К/990/4454/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Жука А.В., Соколова В.М.,

перевірив касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення ОСОБА_1 з 12 травня 2022 року перерахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, станом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) з 12 травня 2022 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, станом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року суд відмовив в задоволенні клопотання апелянта та визнав неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року. При цьому, скаржнику запропоновано в строк протягом десяти днів з дня отримання вказаної ухвали звернутись до суду з заявою про поновлення строку і вказати інші поважні причини для поновлення строку.

04 грудня 2025 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду від 21 липня 2025 року, надаючи оцінку якому, суд апеляційної інстанції відзначив, що останнє фактично дублює доводи, наведені у попередньому клопотанні про поновлення процесуального строку, яке за наслідками його розгляду судом залишено без задоволення.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року.

Ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2025 року та від 26 січня 2026 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

29 січня 2026 року до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" втретє надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25 залишено без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції: заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням поважних підстав пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; документа про сплату судового збору в розмірі 2662,24 грн.

23 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від скаржника надійшли клопотання про надання додаткового строку для сплати судового збору та про поновлення строку на касаційне оскарження.

Клопотання про надання додаткового строку для сплати судового збору обґрунтоване тим, що військовою частиною НОМЕР_1 вже вжито заходи для сплати судового збору, зокрема подано відповідну заявку, однак на момент звернення збір ще не сплачено у зв`язку з особливостями фінансування. Заявник зазначає, що фінансово-економічна служба вживає необхідних заходів для здійснення платежу, проте в умовах воєнного стану та пріоритетного спрямування бюджетних коштів на забезпечення потреб Збройних Сил України існує необхідність у наданні додаткового часу для виконання цього обов`язку.

Оцінивши доводи заявника та наведені ним обставини, Суд не вбачає підстав для продовження встановленого процесуального строку з огляду на таке.

Так, відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що за приписами статті 8 КАС України адміністративний суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Верховний Суд наголошує, що надання процесуальних переваг одній із сторін в тому числі шляхом неодноразового продовження процесуального строку нівелює закладені законодавцем принципи адміністративного судочинства в частині процесуальної рівності.

Ураховуючи, що касаційну скаргу вперше подано 17 грудня 2025 року та вона двічі поверталася ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2025 року і 26 січня 2026 року, скаржник мав достатній і об`єктивно достатній строк для сплати судового збору. Проте упродовж цього часу відповідний обов`язок виконано не було, що свідчить про неналежне здійснення процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин підстав для подальшого продовження процесуального строку не вбачається.

Клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтовано тим, що пропуск строку на касаційне оскарження зумовлений об`єктивними обставинами, які не залежали від волевиявлення скаржника, а саме неможливістю своєчасної сплати судового збору у зв`язку з особливостями фінансування військової частини як бюджетної установи, що здійснюється через вищестоящого розпорядника коштів, при цьому скаржник вживав заходів для отримання необхідного фінансування та усунення недоліків касаційної скарги, однак станом на момент звернення кошти на рахунок не надійшли; додатково зазначено про значне навантаження у зв`язку з великою кількістю судових справ, а також про вплив умов воєнного стану, зокрема перебоїв з електропостачанням і повітряних тривог, що ускладнюють своєчасне виконання процесуальних дій.

Питання поважності причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи і належних доказів поважності пропуску процесуального строку на оскарження.

Приписами статті 44 КАС України встановлено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження, а також належного оформлення касаційної скарги.

Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу скаржника, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

При цьому, Суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на касаційне оскарження є направлення повторної касаційну скаргу скаржником у найкоротший строк.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Як вбачається із матеріалів касаційного провадження, оскаржуване рішення прийнято судом апеляційної інстанції 08 грудня 2025 року.

Вперше із касаційною скаргою відповідач звернувся до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» 17 грудня 2025 року.

Ухвалами Верховного Суду від 22 грудня 2025 року та 26 січня 2026 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав на касаційне оскарження.

Суд касаційної інстанції зазначає, що обставини, пов`язані з організацією фінансування бюджетної установи та отриманням коштів для сплати судового збору, не можуть вважатися такими, що мають об`єктивно непереборний характер, оскільки належне забезпечення дотримання процесуальних строків є обов`язком особи, яка подає касаційну скаргу, а негативні наслідки їх недотримання покладаються на таку особу.

Щодо посилання скаржника на запровадження воєнного стану, значне навантаження та перебої у роботі, суд зазначає, що питання поновлення строку на касаційне оскарження вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням наведених доводів та їх належного підтвердження. Сам по собі факт запровадження воєнного стану, як і загальні посилання на ускладнення діяльності, не є безумовною підставою для поновлення строку, якщо не доведено, що такі обставини перебували у прямому причинному зв`язку з неможливістю своєчасного вчинення процесуальних дій.

Суд не заперечує, що зазначені скаржником обставини могли ускладнити дотримання процесуального строку, однак вони не підтверджені належними та допустимими доказами та мають загальний характер, при цьому не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для своєчасного подання належним чином оформленої касаційної скарги.

Крім того, хоча первинне звернення з касаційною скаргою було здійснено вчасно, повернення такої скарги у зв`язку з невиконанням вимог процесуального закону та подальше повторне звернення не можуть розцінюватися як подання без зволікань та у розумний строк, з огляду на часові межі між ухваленням оскаржуваного судового рішення, поверненням попередніх касаційних скарг та поданням нової касаційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, а також тривалість пропуску строку на касаційне оскарження, суд доходить висновку, що причини пропуску такого строку, на які посилається скаржник, не є поважними, оскільки зумовлені обставинами, що залежали від організації діяльності самого скаржника, а тому не свідчать про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 333, 355, 359 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними підстави пропуску військовою частиною НОМЕР_1 строку на касаційне оскарження ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25.

Відмовити військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні клопотання про надання додаткового строку на сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року у справі №120/2990/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: А.В. Жук

В.М. Соколов