Справа № 160/4989/26
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у залишенні позовної заяви без розгляду

26 березня 2026 рокуСправа № 160/4989/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (включно) з застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року (включно) із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цій для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, відповідно до вимог Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року №1282-ХІІ, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та не виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2022 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2022 року відповідно до приписів абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_2 , проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 29.11.2014 року по 02.06.2022 року, де перебував на грошовому утриманні та отримував грошове забезпечення. За час проходження служби в військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_2 , не була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та була не в повному обсязі нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 02.06.2022 року. Позивачем, ОСОБА_2 , було направлено заяву до військової частини НОМЕР_1 з проханням: "Надати інформацію щодо виплати (або не виплати) ОСОБА_2 , індексації грошового забезпечення у період з дня зарахування його до списків особового складу військової частини по день виключення мене зі списків особового складу військової частини. Надати довідку (інформацію) щодо мого грошового забезпечення з урахуванням усіх складових такого грошового забезпечення помісячно (в т.ч. виплачених сум індексації) за період з дня зарахування позивача до списків особового складу військової частини по день виключення його зі списків особового складу військової частини. Провести перерахунок невиплаченої суми індексації грошового забезпечення шляхом перерахування на банківський рахунок позивача. Проте, відповіді на означену заяву позивач не отримав. Здійснення перерахунку та виплата ОСОБА_2 , невиплаченої суми індексації грошового забезпечення шляхом перерахування на його банківський рахунок, військовою частиною НОМЕР_1 проведені не були. Отже, позивач вважає, що відповідач своєю бездіяльністю порушує його права щодо своєчасного отримання однієї із складових його грошового забезпечення.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 04.03.2026 року передана судді Пруднику С.В.

09.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та відкрито провадження, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у військової частини НОМЕР_1 : інформацію щодо виплати (або не виплати) ОСОБА_2 , індексації грошового забезпечення період з дня зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; довідку (інформацію) щодо грошового забезпечення ОСОБА_2 урахуванням усіх складових такого грошового забезпечення помісячно (в т.ч. виплачених сум індексації) за період з дня зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 по день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 02.04.2026 року. Судом попереджено військову частину НОМЕР_1 про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.

23.03.2026 року від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог. Згідно з пунктом 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2 (далі роз`яснення), у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення, що також має своє підтвердження у роз`ясненнях Мінсоцполітики щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди, а саме: роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 08.08.2017 №78/0/66-17; роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 16.07.2015 №10685/0/14 15/10. Лише в роз`ясненні Департаменту фінансів №248/1485 від 26.03.2018 було зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року. Також зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було. Крім того, у зв`язку з дією особливого періоду та в результаті необхідності утримання понаднормової чисельності військовослужбовців, збільшення розмірів грошового забезпечення в Міністерства оборони України уже в жовтні 2016 року не було забезпечено фінансовим ресурсом для виплати особовому складу грошового забезпечення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції. За ініціативою Кабінету Міністрів України Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», яким на 3,8 млрд. грн. збільшено видатки для виплати грошового забезпечення військовослужбовців у встановлених розмірах (при заявленій додатковій потребі в 4,9 млрд. грн.). У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців у 2016 році у Міноборони не було. Таким чином, не здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення в умовах відсутності на те достатнього фінансування не може вважатися порушенням закону чи прав позивача, а відтак позовні вимоги позивача не підлягають задоволення. Вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку із застосування січня 2008 як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), не підлягають задоволенню також і внаслідок їх безпідставності та необґрунтованості за своїм змістом. Щодо позиції позивача, що при розрахунку йому індексації грошового забезпечення слід врахувати базовий місяць з моменту підвищення посадових окладів 01.01.2008 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 (втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року), то позивач не надав доказів на підтвердження того, що його посадовий оклад змінився у січні 2008 року. Відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Не надання позивачем доказів на підтвердження наявності підстав для застосування січня 2008 як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), - вказує на відсутність підстав для задоволення його вимог у відповідній частині. Крім того, для встановлення порядку визначення «базового» місяця для нарахування індексації необхідно проаналізувати відповідні норми Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078). Аналіз вказаних редакцій пункту 10-2 Порядку №1078 свідчить про те, що: до 01.12.2015 за працівником при його переведенні на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведенні на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість зберігалася сума індексації, але тільки за умови, якщо збільшення заробітної плати є меншим від суми індексації за відповідний місяць; в іншому випадку місяць збільшення заробітної плати стає новим базовим; після 01.12.2015 для новоприйнятих та переведених працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник тобто після прийняття на службу або переміщення по службі має визначатися новий базовий місяць для обрахування індексації після підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Зазначене свідчить про те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється індивідуально для кожного працівника (військовослужбовця) та залежить, в тому числі, від його просування по службі. Відповідно до рішення Міністерства оборони України, доведеного телеграмою від 31.12.2015 №248/3/1/1150 в грудні 2015 року військовослужбовцям Збройних Сил України здійснено підвищення рівня доходів за рахунок збільшення розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. В подальшому, наказом Міністерства оборони України №44 від 27.01.2016 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» (зі змінами) врегульовано розмір грошового забезпечення військовослужбовцям на 2016 рік. Отже, доводи позивача про необхідність застосування січня 2008 року, як місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення («базового» місяця) в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 являються необґрунтованими. Крім того, зважаючи на вищевикладені обставини, Міністерство оборони України звернулось повторно до Міністерства соціальної політики України на що були надані відповідь і роз`яснення від 17.03.2023 №324б/0/2-23/51 де надано коментар щодо проведення індексації грошового військовослужбовців з січня 2016 по лютий 2018 року: забезпечення. Отже, оскільки запроваджено новий механізм визначення початку обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації, відповідно до постанови №1013 індекс споживчих цін для проведення подальшої індексації мав розраховуватись з січня 2016 року». Відтак, вимоги позивача про застосування січня 2008 як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), - являються безпідставними, необґрунтованими й такими, що підлягають відхиленню. Окрім того, оскільки вимоги позивача про покладення на відповідача обов`язку із застосування січня 2008 як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), являється передчасним, оскільки наявність чи відсутність порушення прав позивача у відповідній частині може бути з`ясована не раніше нарахування відповідачем та отримання позивачем індексації його грошового забезпечення за спірний період. На думку представника відповідача, вимоги позивача в частині покладення на відповідача обов`язку із застосування січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення («базового» місяця), підлягають відхиленню як передчасні, інші твердження позивача викладені у позовній заяві - необґрунтовані, безпідставні, такі, що не відповідають фактичним обставинам справи а позовні вимоги такі, що не підлягають задоволенню. Системний і цільовий способи тлумачення абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у березні 2018 року, як місяці підвищення доходу позивачу, відповідачу належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці. Водночас, як слідує зі змісту позовної заяви, відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації. Саме вказані обставини є спірними у цій справі. З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування врахуванню підлягає: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року; сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року; чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзац 5 пункт 5 Порядку №1078). Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078). Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. Висновки суду у цій справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 09.05.2023 у справі №400/12702/21 та від 18.10.2023 у справі №380/14195/22. У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,30% (з урахуванням підвищення посадового окладу з січня 2008 року), про що зазначено в листі Міністерства соціальної політики України від 28.09.2021 №5211/0/290-21/51. Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 помножений на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100, а саме: 1762,00 грн * 253,30% / 100 = 4463,15 грн. Такий розмір можливої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн, який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року) неодноразово досліджувався та встановлювався судами та такий підтверджується постановою Верховного Суду 28 травня 2024 року по справі №160/14683/23. Відповідно до п.105 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, для нарахування «індексації-різниці» необхідно встановити наступні розрахункові величини: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року; - суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018; - чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації. Відповідно до п.2 Порядку № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. Позивач не навів жодних зазначених розрахунків, які б давали підстави для можливих висновків про наявність підстав для виплати йому «індексації-різниці». При цьому позивач наводить розлогі доводи про те, що відповідач немає дискреційних повноважень для проведення таких розрахунків. Фактів, які свідчили про порушення відповідачем вимог абз. 4, 5, 6 п.5 Порядку №1078 позивач не навів. Отже, такі позовні вимоги про визнання бездіяльності позивача за цей період протиправною, - задовольнити немає підстав. Позивач будь-яких розрахунків сум індексації, на яку, як він вважає, він має право, не провів. З урахуванням цього порівняльний аналіз між розміром фактичного підвищення доходів позивача та розміром підвищення доходів, яке, як він вважає, він мав отримати за рахунок індексації, - провести неможливо. Отже, позиція позивача є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Також, від представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Аргументи даного клопотання зводяться до того, що позивач пропустив строки звернення до адміністративного суду, у зв`язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду. Отже, з 19.07.2022 КЗпП України строк звернення до суду з трудовим спором, зокрема, про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Ці вимоги поширюються на відповідні Позовні заяви, що подаються до судів з 19.07.2022. Ст.233 КЗпП України є нормою процесуального, а не матеріального права і регламентує процесуальну подію подання позову з метою вирішення трудового спору, а не трудові правовідносини чи питання оплати праці (виплати грошового забезпечення). Правильність таких висновків підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними в Ухвалі від 07.12.2023 р. у справі №990/242/23, та в Ухвалі від 29.11.2023 у справі №990/233/23, які суди, в силу ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України, зобов`язані застосовувати. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у зазначеній вище Ухвалі від 07.12.2023 у справі №990/242/23, на дату прийняття Постанови КМУ №383 від 25.04.2023 «…позивач мала знати, що строк для звернення до адміністративного суду за захистом права на оплату праці продовжений ще на два місяці. На думку колегії суддів, цього строку, в доповнення до періоду, що минув, було достатньо для того, щоб звернутися до суду з цим позовом, тобто правової невизначеності за описаної ситуації, бути не могло». Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 зазначений карантин з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 року на всій території України скасовано. Відтак, особливості щодо застосування строків, визначених ст.233 КЗпП України, скасовано. Відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався з 30.06.2023 року і закінчився 30.09.2023 року. Позивач звернувся до суду із позовною заявою 03.03.2026, тобто за закінченням більш ніж 2-х років з дня завершення карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Частина 2 ст.233 КЗпП України встановлює трьохмісячний строк для звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову не є спір про виплати позивачу сум при звільненні. До предмету позову входить оскарження розмірів складової нарахованого і виплаченого позивачу грошового забезпечення щомісячно, а не при звільненні. Отже положення ч.2 ст.233 КЗпП України на строки подання цього позову не розповсюджуються. Відповідно до правових висновків Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, відповідно до яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Таким чином, до обов`язків саме позивача входить надання, відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, доказів щодо: дня, коли позивач дізнався про факт порушення своїх прав; причин неможливості дізнатися про факт порушення своїх прав раніше. Таких доказів позивач не надав. В силу вимог ст.ст.2, 24 Закону України «Про оплату праці», п.8 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується щомісячно. Відтак, про розміри грошового забезпечення (а отже, про порушення, як він вважає, свого права) позивач дізнавався щомісячно. Відносини з приводу оплати праці (виплати грошового забезпечення) виникають щомісячно, залежно від виконання військовослужбовцем норм службового часу, передбачених ст.ст.199-203 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, а не при прийнятті на службу, чи звільненні з такої. Пунктом 15 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 передбачено випадки, коли грошове забезпечення не виплачується в разі невиконання норм службового часу. Таким чином, відносини з приводу оплати праці ОСОБА_2 у спірний період виникли не при прийнятті його на службу, і не 02.06.2022. Таким чином, можна дійти висновку, що встановлений чинним законодавством України, строк на звернення із позовною заявою до суду, позивачем є пропущеним без поважних причин. У п.64 постанови від 01.02.2024 у справі №990/270/23, Велика Палата Верховного Суду вчергове звернула увагу, що поважними причинами пропуску процесуальних строків визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Позивач будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду не навів. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Відтак, представник відповідача просить суд позовну заяву ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 у справі №160/4989/26, - залишити без розгляду у порядку ст.123 КАС України у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Розглядаючи клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Приписами частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Так, нормами Кодексу законів про працю України, який регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено інші строки звернення до суду за захистом порушеного права.

Так, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2023 року по справі №140/2168/23.

Тобто, у спірний період, зокрема з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та з 01.03.2018 року по 02.06.2022 року, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що позивачем не було пропущено строку звернення до адміністративного суду у справі №160/4989/26.

Відтак, в задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду про залишення позовної заяви без розгляду відмовити повністю.

Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя С. В. Прудник