Справа № 320/18687/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Київ справа №320/18687/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю " КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення щодо класифікації товарів Київської митниці 25UA7-КТ від 14.01.2025 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальності "КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що оскаржуване рішення Київської митниці про визначення коду товару є протиправним, оскільки ввезений товар професійні кавомашини моделей M12 Plus та M12 Big був правильно задекларований за кодом як обладнання для приготування гарячих напоїв, а не як торговельний автомат за кодом . Позивач посилається на технічну документацію виробника, опис товару в товаросупровідних документах, експортну декларацію країни відправлення, а також на висновок СЛЕД, у якому надані на дослідження пристрої ідентифіковано саме як стаціонарні промислові апарати для приготування кави та інших гарячих напоїв. На думку позивача, визначальним для класифікації є те, що спірні кавомашини не містять пристроїв для приймання оплати, а також, як прямо зазначено у висновку СЛЕД, у них не виявлено з`єднувачів і модулів MDB, призначених для підключення зовнішніх платіжних пристроїв. Саме тому, на переконання позивача, такі машини відповідно до Пояснень до УКТ ЗЕД виключаються з товарної позиції 8476 та підлягають віднесенню до товарної позиції 8419. Позивач також наголошує, що митниця безпідставно застосувала правило 2(а) Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, оскільки спірний товар не є ані некомплектним, ані незавершеним виробом: виробник прямо зазначає, що ці кавомашини є завершеним та комплектним товаром і взагалі не комплектуються платіжними пристроями. Окремо позивач вказує, що рішення митниці не містить належного мотивування, а наведені в ньому висновки про можливість видачі товару після оплати або можливість дообладнання ґрунтуються не на встановлених характеристиках конкретного товару, а на припущеннях та загальній інформації з мережі Інтернет.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №320/18687/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №320/18687/25, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В матеріалах справи містяться:

-відзив на позовну заяву, згідно якого Київська митниця заперечує проти позову та вважає, що рішення про визначення коду товару прийнято правомірно, в межах наданих повноважень та відповідно до вимог Митного кодексу України, Закону України «Про Митний тариф України», Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, Пояснень до УКТ ЗЕД, а також з урахуванням висновку спеціалізованої митної лабораторії. Митниця виходить із того, що саме на неї законом покладено обов`язок здійснювати контроль правильності класифікації товарів, а у складних випадках самостійно визначати код товару за УКТ ЗЕД. У відзиві відповідач детально викладає нормативну базу, яка регулює порядок класифікації, та зазначає, що при визначенні коду товару мають значення не лише назва товару, але насамперед його об`єктивні характеристики, функціональне призначення, технічна документація, паспортні дані, інформація з відкритих джерел, а за потреби результати лабораторних досліджень. За результатами такого аналізу митниця дійшла висновку, що спірні кавомашини слід класифікувати за кодом як автомати для продажу напоїв. Обґрунтовуючи свою позицію по суті спору, митниця зазначає, що відсутність у поставці інтегрованого платіжного термінала або монетоприймача сама по собі не виключає належності товару до позиції 8476. На думку відповідача, спірні кавомашини вже містять усі основні компоненти, притаманні торговельному автомату: вони мають спеціальне програмне забезпечення, контролер, функцію оплати, а видача напою відбувається після отримання сигналу про оплату. Відповідач стверджує, що в конструкцію апаратів закладено апаратні та програмні засоби для підключення платіжних пристроїв, а отже навіть без окремо встановленого платіжного модуля товар зберігає основні ознаки завершеного торговельного автомата. Саме тому, за логікою митниці, до спірного товару підлягає застосуванню правило 2(а) Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, відповідно до якого некомплектний або незавершений виріб, якщо він має основні властивості комплектного чи завершеного виробу, класифікується як завершений виріб. Відповідач також посилається на загальні положення до розділу XVI УКТ ЗЕД щодо незавершених машин та на примітку 3 до цього розділу, стверджуючи, що спірна кавомашина є комбінованим пристроєм, у якому окремі вузли утворюють єдиний механізм, що функціонує як автомат для продажу напою після оплати. Крім того, митниця акцентує увагу на тому, що інформація в інструкції користувача для моделей M12 та M12 Big містить посилання на функцію оплати, а отже свідчить про комерційне призначення товару та його орієнтацію саме на автоматичний продаж напоїв. На переконання відповідача, для класифікації має значення не буквальна наявність у момент ввезення конкретного монетоприймача чи банківського термінала, а функціональна спрямованість апарата та закладена виробником технічна можливість його використання у вендінговій системі. У зв`язку з цим митниця вважає помилковими доводи позивача про те, що лише фізична наявність пристрою для приймання оплати в комплекті може бути підставою для класифікації за 8476. Вона вказує, що визначальною є здатність апарата здійснювати автоматичний продаж напою після оплати, незалежно від конкретного способу платежу монетами, карткою, QR-кодом чи іншим способом. Також митниця посилається на рішення Комітету з Гармонізованої системи ВМО щодо класифікації напівавтоматичного торгового автомата для вибору і видачі гарячих напоїв з використанням EPROM, вважаючи, що такі підходи підтверджують правильність обраної нею товарної позиції. Окремо відповідач заперечує проти доказового значення висновку судового експерта, на який посилається позивач. Митниця зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 69 МК України висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів під час митного оформлення мають лише інформаційний або довідковий характер. Крім того, за твердженням відповідача, до компетенції товарознавчого експерта не входить безпосереднє визначення коду товару за УКТ ЗЕД, оскільки експерт може визначати лише характеристики об`єкта дослідження, а не здійснювати юридично значиму класифікацію. У зв`язку з цим митниця вважає, що наданий позивачем висновок експерта не є належним і допустимим доказом у тій частині, де експерт фактично висловлюється щодо правильного коду УКТ ЗЕД. Також відповідач зауважує, що позивач і раніше митно оформлював аналогічні кавомашини за кодом , а тому сам по собі факт зміни декларантом підходу до класифікації не свідчить про помилковість позиції митного органу, хоча і не позбавляє його права оскаржити рішення митниці в суді.

-відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої позивач заперечує доводи митниці та зазначає, що відзив не містить належних доказів на спростування позовних вимог, а доводи відповідача фактично зводяться до припущень. Позивач наголошує, що спір стосується не комплектності кавомашин як такої, а правильної класифікації конкретного товару. На його думку, митниця неправомірно ототожнює можливість програмного налаштування або потенційного дообладнання з наявністю пристрою для приймання оплати. Позивач знову підкреслює, що виробник вказує на комплектність товару, СЛЕД ідентифікувала товар саме як кавомашини, а з`єднувачі та модулі MDB для зв`язку з платіжними пристроями не виявлено, що виключає віднесення спірних товарів до позиції 8476.

-заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого митний орган підтримує свою правову позицію в повному обсязі та зазначає, що доводи позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Відповідач повторно наполягає, що саме митний орган уповноважений визначати код товару, а висновки сторонніх експертів мають лише довідкове значення. Митниця повторно наголошує, що навіть за відсутності окремого платіжного модуля спірні кавомашини мають усі необхідні характеристики торговельного автомата: програмне забезпечення для реалізації оплати, функцію видачі напою після підтвердження оплати, відповідну конструкцію та комерційне призначення. Також відповідач підкреслює, що класифікація не може залежати від суб`єктивного бачення виробника щодо комплектності товару, а має здійснюватися виключно відповідно до алгоритму, встановленого УКТ ЗЕД і Основними правилами інтерпретації. Отже, Київська митниця вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

-заява про надання доказів судових витрат, в якій позивач просить суд стягнути з Київської митниці (ідентифікаційний код в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ЛІБЕРТІ УКРАЇНА» (ідентифікаційний код в ) понесені ним підтверджені судові витрати в сумі 87 831,70 коп. (вісімдесят сім тисяч вісімсот тридцять одна гривня сімдесят копійок) в складі:

судового збору в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок);

витрат на професійну правничу допомогу у сумі 49 409,30 грн. (сорок дев`ять тисяч чотириста дев`ять гривень тридцять копійок);

витрат на проведення судових експертиз в сумі 36 000 грн. 00 коп. (36 000 (тридцять шість тисяч) гривень).

-клопотання відповідача про зменшення заявлених позивачем витрат.

-заперечення на клопотання про зменшення витрат.

-додаткові пояснення сторін по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліберті Україна» здійснює зовнішньоекономічні операції та 20.12.2024 року подало до Київської митниці електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №24UA06U8 для митного оформлення товару, зазначеного у графі 31 митної декларації як: «Обладнання для підприємств громадського харчування, прилади для приготування гарячих напоїв, кавомашини професійні, для цивільного використання, не містять РЗ та ВП: M12 Plus Комерційна кавова машина 30 шт.; M12 Big Комерційна кавова машина 43 шт. Країна виробництва CN. Торговельна марка Dr. Coffee. Виробник Suzhou Dr. Coffee System Technology Co., Ltd».

При декларуванні вказаного товару позивачем було заявлено код товару за УКТ ЗЕД та надано для митного оформлення товаросупровідні і комерційні документи, перелік яких зазначено у графі 44 митної декларації, зокрема, пакувальний лист, рахунок-фактуру (інвойс), коносамент, автотранспортну накладну, декларацію про походження товару та книжку МДП.

За результатами розгляду поданих документів митним органом було ініційовано проведення дослідження зразків товару, які направлено до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.

За наслідками такого дослідження складено висновок СЛЕД Держмитслужби від 02.01.2025 року №-0002, яким надані на дослідження пристрої ідентифіковано як стаціонарні, промислові, з електричним нагріванням апарати для приготування кави та інших гарячих напоїв, а саме кавомашини марки «Dr.Coffee» типів «M12 Plus» та «M12 Big», виробництва «Suzhou Dr.Coffee System Technology Co., Ltd», Китай, ТМ «Dr.Coffee». У цьому ж висновку зазначено, що з`єднувачі та модулі MDB, призначені для зв`язку з іншими зовнішніми компонентами торгового обладнання, такими як детектори валюти, пристрої для зчитування банківських карток та інші пристрої, що призначені для здійснення оплати, у наданих на дослідження кавомашинах не виявлено, а опис товару №1 у графі 31 ЕМД типу ІМ40ДЕ від 20.12.2024 №24UA06U8 узгоджується з результатами дослідження. Одночасно у висновку вказано, що за результатами проведених досліджень встановлено можливість функції оплати за напої, однак додаткових приладів до кавомашин не приєднано.

14.01.2025 року Київською митницею прийнято рішення про визначення коду товару №25UA7-КТ, яким змінено задекларований позивачем код товару з на .

У вказаному рішенні митний орган зазначив, що спірний товар являє собою стаціонарні, промислові, з електричним нагріванням апарати для приготування кави та інших гарячих напоїв, а саме кавомашини марки «Dr. Coffee» типу «M12 Plus» та «M12 Big», що мають функцію видачі товару після оплати за товар та можуть бути додатково обладнані спеціальними модулями та зовнішніми пристроями для зчитування банківських карток, QR-кодів тощо.

На виконання вказаного рішення про визначення коду товару позивачем було подано нову митну декларацію №25UA13U0 від 16.01.2025 року на той самий товар із зазначенням коду товару, визначеного митним органом.

Не погоджуючись із рішенням Київської митниці про визначення коду товару від 14.01.2025 року №25UA7-КТ, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України (надалі МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Правила контролю правильності класифікації товарів визначені Розділом ІV Митного кодексу України (далі - МКУ).

Так, відповідно до статті 69 МКУ товари при їх декларуванні підлягають класифікації, а митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

При цьому, як встановлено статтею 67 МКУ, українська класифікація товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТ ЗЕД) складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів та затверджується законом про Митний тариф України.

Загальновідомо, що Україна є повноправним членом Всесвітньої митної організації (далі ВМО), до якої приєдналася Постановою Верховної Ради України "Про приєднання України до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року" від 19.06.1992 року N 2479-XІІ.

Функцією ВМО, серед іншого є розробка рекомендацій, що забезпечують однакове тлумачення і застосування конвенцій, укладених як у результаті роботи Ради, так і конвенцій, що стосуються номенклатури для класифікації товарів у митних тарифах і оцінки товарів у митних цілях, підготовлених Групою по вивченню можливості створення Європейського Митного Союзу, а також здійснення з цією метою функцій, які йому можуть бути прямо приписані цими конвенціями відповідно до їх положень.

Для досягнення своїх цілей ВМО розробила ряд інструментів міжнародних Конвенцій. Серед яких, Міжнародна Конвенція Про гармонізовану систему опису та кодування товарів (далі Конвенція ГС).

До Міжнародної конвенції Про Гармонізовану систему опису та кодування товарів Україна приєдналася о 2002 році Указом Президента України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції про Гармонізовану систему опису та кодування товарів» від 17 травня 2002 року № 466/2002.

Так, відповідно до статті 3 Обов`язки договірних сторін, Україна взяла на себе обов`язок, зокрема, що її митно-статистичні номенклатури будуть відповідати Гармонізованій системі з моменту набуття чинності цією Конвенцією ГС; що Україна буде використовувати всі товарні позиції і субпозиції Гармонізованої системи, а також належні до них цифрові коди без будь-яких доповнень або змін (знаки коду товару з першого по шостий); що Україна буде застосовувати основні правила класифікації для тлумачення Гармонізованої системи, а також всі примітки до розділів, груп і товарних позицій і не змінювати обсяг розділів, груп, товарних позицій і підпозицій Гармонізованої системи; що Україна буде дотримуватися порядку кодування, прийнятий в Гармонізованій системі.

Дотримання обов`язків вимог Конвенції ГС країнами учасниками передбачає, що подібні товари (товари що мають подібні властивості) повинні класифікуватися в країнах учасниках за одним й тим самим кодом товару на рівні шести знаків.

Позивач при класифікації товарів виходив із Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, затверджених законом України Про митний тариф України.

Товарна номенклатура Митного тарифу України складається з трьох складових частин - Основних правил інтерпретації класифікації товарів, приміток до розділів та груп та безпосередньо номенклатури товарів (текстовий опис угруповань ТН (розділ, група - два знаки, позиція - чотири знаки, підпозиція - шість знаків, категорія - вісім знаків, підкатегорія десять знаків) та їх цифрове позначення - код товарів).

Згідно з пунктом 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТ ЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій.

Відповідно до пункту 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, категоріях і підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень, положень вищенаведених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації.

Пунктом 2(a) встановлено, що "будь-яке посилання в назві товарної позиції на будь- який виріб стосується також некомплектного чи незавершеного виробу за умови, що він має основну властивість комплектного чи завершеного виробу. Це правило стосується також комплектного чи завершеного виробу (або такого, що класифікується як комплектний чи завершений згідно з цим правилом), незібраного чи розібраного".

Таким чином, зазначеними правилами передбачено, що при віднесенні товару до тієї чи іншої товарної підкатегорії слід виходити з більш конкретного опису товару, тобто саме характеристики товару є визначальними для класифікації товару відповідно до УКТ ЗЕД.

При визначені коду товару позивачем застосовано правила 1 і 6, та виключено правило 2а, як таке, що не відповідає умовам його застосування товар є завершеним виробом в повній комплектації, встановленій виробником.

Отже, товар класифікується, як кінцевий виріб з точки зору виробника такого товару.

Як зазначено у відповідному листі виробника кавових машин Компанії Suzhou Dr.Coffee System Technology Co., Ltd від 04.09.2024 року: "Компанія Сучжоу Др.Кофі Систем Технолоджі Ко., Лтд, (Suzhou Dr.Coffee Systeш Technology Со., Ltd), як виробник обладнання для приготування кави Dr.Coffee®, зазначаємо що обладнання для приготування кави (зокрема, але не виключно, кавомашини), моделей М12 Plus та М12 Big, які ми продали ТОВ «Компанія «Ліберті Україна», а також вже відправили згідно контракту № 18102022 від 22.10.2018, рахунок № 0 від 20.08.2024 не комплектуються жодним з можливих пристроїв для здійснення оплати (пристрої МОВ), таких як монета приймачі, купюра приймачі, термінали для безготівкового розрахунку і є комерційними кавовими машинами згідно митного коду 841981".

Вказану інформацію підтверджує й сайт виробника Suzhou Dr.Coffee System Technology Co., Ltd за посиланням https://www.drcoffee.com/, на якому також відсутня будь-яка пропозиція жодної модифікації вказаних моделей кавових машин обладнаних або що пропонуються виробником для обладнання будь-яким пристроїм для здійснення оплати.

Таким чином, з точки зору виробника товару, він пропонує для продажу закінчений, повністю готовий для використання товар. Так саме, з точки зору позивача, як покупця товару, останній купує повністю закінчений товар. І той самий товар, але з більш розширеними функціями (з функцією продажу), придбати у виробника неможливо.

Відповідач, змінюючи код товару на і його опис для цілей класифікації, зробив висновок про можливість (на програмному рівні) приєднати до кавової машини зовнішній пристрій або спеціальний модуль, за допомогою якого, можна забезпечити автоматичний продаж кави або гарячих напоїв, спираючись виключно на подібне зазначення в Висновку СЛЕД Держмитслужби № - 0002 від 02.01.2025 року.

СЛЕД Держмитслужби у даному висновку зазначив:

«Відповідно до довідкової інформації ресурсів мережі Інтернет, для здійснення оплати, кавомашини даних моделей додатково (під замовлення) можуть бути оснащені спеціальним електронним обладнанням (модулем) для підключення системи Телеметрії GSM зчитувача QR-code, Barcode (штрихкод), рідера магнітних карт, системи «PayPass», за допомогою яких можна здійснювати оплату за отриманий товар (каву), які в наданих на дослідження кавомашинах не виявлені».

При цьому, Висновок СЛЕД містить посилання на ряд інтернет сайтів, на яких здійснюється продаж вказаних моделей кавомашин і надано короткий рекламний опис можливостей техніки. Усі інтернет посилання мають один й той самий рекламний опис. Так, за посиланням https://uavending.com/coffee-equipment/super- automatic-coffee-machines/dr-coffee-m12-big (знаходиться серед посилань в Висновку СЛЕД), на сайті позивача, зокрема, в рекламному описі кавомашин М12 Big зазначено наступне:

M12 Big - новинка 2021 року. Ця модель є найкращою серед кавових апаратів сегмента F11 та F12. Серія M12 має ергономічний та привабливий дизайн, а глянцева поверхня корпусу з елементами підсвітки по всьому периметру роблять його стильним акцентом у будь-якому інтер`єрі, що привертає увагу оточуючих. Перевагами цієї кавомашини є: великий 10,1-дюймовий екран, два проточних бойлери, дві вібраційні помпи, автоматичне очищення системи, можливість підключення Pay-Pass модуля, створення власних рецептів напоїв. Головною відмінністю M12 Plus є робота гідравлічної системи на основі ряду електромагнітних клапанів. Особлива конструкція забезпечує швидке приготування еспресо на найвищому рівні.

Отже, рішення, що вказані кавомашини є апаратом для продажу гарячих напоїв побудовано лише на тому факті, що до цих машин можна підключити Pay-Pass модуль.

При цьому, за висновком СЛЕД: "Перевірити під час тестового вмикання наявність функції (програмного забезпечення) для видачі товару після оплати в наданих на дослідження кавомашинах не видається можливим, оскільки доступ до меню в кавомашинах «Dr.Coffee» може бути здійснений лише після повної інсталяції кавомашин, а саме завантаження інгредієнтами та підключення до води" та "Надані на дослідження пристрої ідентифіковано як стаціонарні, промислові, з електричним нагріванням апарати для приготування кави та інших гарячих напоїв, а саме кавомашини марки «Dr.Coffee», типу «M12 Plus» та «M12 Big», виробництва «Suzhou Dr.Coffee System Technology Co., Ltd», Китай, ТМ «Dr.Coffee». З`єднувачі та модулі «MDB», що призначені для зв`язку з іншими зовнішніми компонентами торгового обладнання, такими як детектори валюти, пристрої для зчитування банківських карток та інші пристрої, що призначені для здійснення оплати не виявлено" (сторінка 5 Висновку СЛЕД).

Отже, із вказаного висновку СЛЕД вбачається, що безпосередньо кавові машини не мають будь-якого пристрою для прийняття оплати (вбудованого або зовнішнього) що є складовою цієї кавової машини і поставлявся разом з цією кавовою машиною як її складова комплектації.

Також слід звернути увагу, що Поясненнями до УКТ ЗЕД, затверджені наказом Держмитслужби від 14 грудня 2022 року №543 (далі Пояснення УКТ ЗЕД) прямо виключаються із позиції 8476 машини, які не містять в собі пристрою для збирання оплати та відсилають для цілей класифікації до позиції УКТ ЗЕД 8419.

В Поясненнях УКТ ЗЕД до позиції УКТ ЗЕД 8476 зазначено: "До цієї товарної позиції входять різні види машин, які проводять видачу того або іншого товару, коли в монетоприймальну щілину опускають одну або кілька монет, жетонів або магнітну картку (крім тих машин, що включаються, зокрема, в інші товарні позиції Класифікації або ж виключаються з цієї групи, відповідно до приміток до цієї групи або Розділу). Термін "торгівельні" у цій товарній позиції відноситься до "монетарного обміну між покупцем та машиною з метою отримання продукту. До цієї товарної позиції не включаються машини, які відпускають продукти, але не мають пристрою для збирання оплати. Автомати для видавання гарячих або холодних напоїв без пристроїв для збирання оплати виключаються з цієї товарної позиції (товарна позиція 8419)".

Оцінюючи надані сторонами докази, суд при вирішенні даної справи виходить з наступного.

Спір у цій справі виник у зв`язку з правильністю класифікації ввезеного позивачем товару професійних кавомашин моделей M12 Plus та M12 Big торговельної марки Dr.Coffee. Позивач при митному декларуванні відніс товар до коду як обладнання для приготування гарячих напоїв, тоді як митний орган рішенням від 14.01.2025 №25UA7-КТ перекласифікував товар за кодом як автомат для продажу напоїв.

Вирішальним для правильного розв`язання цього спору є не загальне комерційне призначення спірних машин і не сама лише потенційна можливість їх використання у сфері вендінгу, а об`єктивні характеристики товару в тому вигляді, у якому він був поданий до митного оформлення, а також ті юридично значимі ознаки, які відповідно до УКТ ЗЕД відмежовують товарну позицію 8419 від товарної позиції 8476.

Суд насамперед звертає увагу, що сам митний орган у рішенні та у відзиві фактично визнає: спірний товар є стаціонарними, промисловими, з електричним нагріванням апаратами для приготування кави та інших гарячих напоїв, тобто за своєю природою кавомашинами.

Такий самий висновок міститься і у висновку СЛЕД, на який відповідач сам посилається як на джерело для визначення коду товару. Отже, спір у справі стосується не того, чи є товар кавомашиною, а того, чи має він настільки визначальні додаткові ознаки торговельного автомата, щоб бути виключеним з позиції 8419 і віднесеним до позиції 8476.

Відповідно до Пояснень до УКТ ЗЕД, на які посилаються сторони, до товарної позиції 8476 включаються машини, що здійснюють видачу товару при внесенні плати, тоді як машини для видавання гарячих або холодних напоїв без пристроїв для збирання оплати до цієї позиції не включаються та підлягають класифікації у товарній позиції 8419.

Отже, саме наявність пристрою для збирання оплати є тією юридично значимою ознакою, яка в цьому випадку має вирішальне значення для класифікації.

З наданих позивачем доказів встановлено, що у складі спірних кавомашин такі пристрої відсутні, і цей факт, митним органом належними доказами не спростовано.

Більше того, висновок СЛЕД прямо містить формулювання про те, що у складі комплекту кавомашини відсутні будь-які пристрої для приймання оплати, а також що не виявлено з`єднувачів та модулів MDB, які призначені для зв`язку із зовнішніми компонентами торговельного обладнання, зокрема, пристроями зчитування банківських карток та іншими засобами здійснення оплати.

Таким чином, матеріали справи не лише не підтверджують наявність у спірному товарі пристрою для збирання оплати, а і свідчать про його відсутність.

Посилання відповідача на те, що спірні кавомашини мають функцію видачі товару після оплати, не можуть бути визнані достатніми для правомірної класифікації товару за кодом .

Як убачається з матеріалів справи, СЛЕД прямо зазначила, що перевірити наявність функції видачі товару після оплати не видається можливим, оскільки доступ до відповідного меню може бути здійснений лише після повної інсталяції кавомашин, завантаження інгредієнтами та підключення до води.

Отже, лабораторне дослідження, на яке посилається митний орган не підтвердило фактичної реалізації саме тієї ознаки, яку відповідач поклав в основу спірного рішення.

За таких обставин висновок відповідача про наявність функції продажу ґрунтується не на безпосередньо встановлених властивостях дослідженого товару, а на припущенні про можливий режим його роботи після дообладнання чи інсталяції. Такий підхід не відповідає вимогам правової визначеності та принципу, за яким класифікація товару здійснюється виходячи з його об`єктивних характеристик, а не з гіпотетичних можливостей його майбутнього використання.

Суд не приймає і довід митниці про те, що відсутність платіжного термінала чи монетоприймача не має правового значення, оскільки в конструкцію спірних апаратів нібито вже закладено всі необхідні засоби для підключення платіжних пристроїв.

Такий аргумент суперечить встановленим у справі обставинам.

Так, СЛЕД не виявила з`єднувачів та модулів MDB, призначених для зв`язку з пристроями оплати. Тому твердження відповідача про наявність у конструкції всіх апаратних засобів для підключення платіжних пристроїв не узгоджується з висновком тієї ж самої спеціалізованої лабораторії, на який митний орган посилається. Якщо відповідні з`єднувачі та модулі не виявлені, то припущення про існування вбудованої технічної можливості доєднання платіжних систем саме у досліджених моделях не може вважатися належно доведеним.

Аргументи митного органу щодо застосування правила 2(а) Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД суд також оцінює критично.

Для застосування цього правила необхідно встановити, що перед судом дійсно некомплектний або незавершений виріб, який у поданому вигляді вже має основні властивості комплектного чи завершеного виробу.

Водночас у цій справі митниця не навела переконливих доводів, які саме складові спірної кавомашини відсутні, аби вважати її некомплектною чи незавершеною, і з яким саме завершеним виробом її слід порівнювати. Навпаки, позивач подав пояснення виробника про те, що ці кавомашини є завершеним і комплектним товаром та не комплектуються пристроями для приймання оплати, а матеріали справи не містять доказів зворотного.

За таких умов суд вважає, що відповідач фактично намагається використати правило 2(а) не для класифікації об`єктивно некомплектного виробу, а для штучного перенесення до позиції 8476 товару, який у ввезеній конфігурації є завершеною професійною кавомашиною без пристрою для збирання оплати. Таке тлумачення правила 2(а) є розширювальним і не знаходить правового підтвердження у матеріалах справи.

Також суд не приймає доводи відповідача про те, що наявність у меню або інструкції функції оплати автоматично свідчить про належність товару до позиції 8476.

Функціональна можливість налаштування певного режиму роботи, так само як і загальне комерційне призначення кавомашини, саме по собі не замінює ту ознаку, яка прямо виділена в Поясненнях до УКТ ЗЕД, а саме наявність пристрою для збирання оплати. Інакше будь-який пристрій, який програмно допускає інтеграцію з платіжною системою, міг би бути перекласифікований у товар, що приймає оплату, хоча фактично такого пристрою не містить.

Суд погоджується з доводом позивача, що для цілей класифікації має значення не потенційна сумісність із зовнішніми платіжними рішеннями, а наявність у поданому до митного оформлення товарі визначальних характеристик відповідної товарної позиції.

Посилання митниці на інформацію з мережі Інтернет та загальний маркетинговий опис товару також не можуть мати переважної сили над безпосередньо встановленими технічними характеристиками конкретно досліджених товарів.

Суд враховує посилання позивача на нелогічність висновку про можливість оснащення кавомашин додатковим електронним обладнанням за відсутності відповідних з`єднувачів. У такій ситуації загальні рекламні або інформаційні відомості не спростовують факту, встановленого за результатами дослідження саме ввезених апаратів. Отже, митний орган не міг покласти в основу рішення загальні припущення про можливе дообладнання товару, не довівши, що у спірному вигляді він уже має всі істотні ознаки торговельного автомата.

Щодо доводів відповідача про відсутність належного доказового значення у висновку експерта, наданому позивачем, суд зазначає таке.

Дійсно, визначення коду товару за УКТ ЗЕД належить до компетенції митного органу, а висновки інших установ мають інформаційний чи довідковий характер.

Разом з тим, суд не покладає в основу рішення наведений позивачем експертний висновок, позаяк наявні у справі докази (технічні документи виробника, опис товару в митній декларації, і висновок СЛЕД) не підтверджують наявності у спірному товарі пристрою для збирання оплати чи іншої беззаперечної ознаки завершеного торговельного автомата. Тому заперечення відповідача проти доказового значення експертного висновку не спростовують по суті основних доводів позивача.

Суд, серед іншого, не приймає і посилання митного органу на те, що позивач у попередні періоди оформлював аналогічні товари за кодом .

Так, класифікація товару має здійснюватися з огляду на характеристики саме того товару, який є предметом конкретного спору. Сам по собі факт попереднього декларування подібних товарів за іншим кодом не доводить автоматично правильності класифікації спірних моделей, тим більше коли позивач вказує на значення індивідуальних технічних характеристик конкретної марки та моделі, а відповідач не доводить тотожності попередньо ввезених товарів спірним машинам у комплектації, властивостях і функціоналі.

Отже, за наслідками оцінки всіх поданих доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що відповідач не довів належними, допустимими та достатніми доказами правомірності висновку про віднесення спірного товару до коду . Натомість матеріали справи свідчать, що ввезений позивачем товар є професійними кавомашинами для приготування гарячих напоїв, які у поданому до митного оформлення вигляді не містять пристрою для збирання оплати, а тому за правилами УКТ ЗЕД та Поясненнями до неї підлягають класифікації у товарній позиції 8419, а не 8476.

За таких обставин рішення Київської митниці від 14.01.2025 №25UA7-КТ не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості та законності, а відтак підлягає визнанню протиправним і скасуванню.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача по суті спору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір на суму 2422,40 грн. (платіжне доручення №217 від 28.03.2025).

Таким чином, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 2422,40 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Київської митниці.

В частині клопотання позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 49 409,30 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі №903/125/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504028).

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі №810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 76397938).

При цьому, з імперативних положень частини шостої статті 134 КАС України вбачається, що зменшити розмір витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність суд може виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про це. Отже, за відсутності такого клопотання суд не може надавати оцінку співмірності витрат на правничу допомогу за власною ініціативою, а лише перевіряє, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Матеріали справи містять клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 КАС України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі №520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

На підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 49 409,30 грн. позивач надав Договір про надання професійної правничої допомоги № 17 від 31.10.2024 р.; Додаток №5 від 24.03.2025 року до Договору № 17 від 31.10.2024; Рахунок на оплату № 51 від 02 липня 2025 року; Заключна виписка за період з 02.07.2025 по 02.07.2025; Акт надання послуг №72 від 11 серпня 2025 року; Додаток до Акту надання послуг, витрати робочого часу.

Враховуючи передбачені вказаною статтею критерії, зокрема: складність справи (розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження, оскільки спір з огляду на предмет доказування та ціну позову є незначної складності); обсяг наданих адвокатом послуг; ціну позову; значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача (49 409,30 грн), суд, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, та за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу, є 15 000,00 грн.

Щодо відшкодування судових витрат на проведення судових експертиз в сумі 36 000,00 грн. суд зазначає наступне.

Позивач зазначає, що на підставі договору про надання послуг від 04 грудня 2024 року, укладеного з ТОВ «Український центр експертизи та оцінки», був підготовлений висновок експерта № 437/12.2024 від 19.12.2024 за результатами проведення судової товарознавчої експертизи кавомашин М12 Plus та M12 Big.

На підставі рахунку-фактури від 04 грудня 2024 року за проведення товарознавчої експертизи згідно Договору про надання послуг від 04 грудня 2024 року позивачем було сплачено 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 132, ч. 5, 6, 7 ст. 137 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 22.11.2023 року у справі №712/4126/22 щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, яка зазначила, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Судом встановлено, що витрати на проведення експертного дослідження у сумі 36 000 грн виникли у позивача до моменту митного оформлення товару, на підставі договору від 04.12.2024, та були понесені з метою підтвердження характеристик товару при його декларуванні.

Так, сам позивач у позові зазначає даний висновок у переліку документів, наданих до митної декларації (стор.3). Також висновок експерта № 437/12.2024 від 19.12.2024 міститься в графі 44 митної декларації.

Таким чином, зазначені витрати були здійснені позивачем у межах його господарської діяльності та спрямовані на проходження процедури митного оформлення, а не у зв`язку з розглядом даної справи судом.

Суд враховує, що поданий позивачем висновок експерта за своїм змістом не містить нових обставин, які не могли бути встановлені на підставі інших доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема, висновку спеціалізованої лабораторії Держмитслужби, та фактично дублює їх.

За таких обставин суд дійшов висновку, що витрати на проведення експертного дослідження у сумі 36 000 грн не є витратами, пов`язаними з розглядом справи, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 2-10, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити;

Визнати протиправним та скасувати Рішення щодо класифікації товарів Київської митниці 25UA7-КТ від 14.01.2025 року;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн;

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМПАНІЯ "ЛІБЕРТІ УКРАЇНА" судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

В решті судових витрат, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.