Справа № 755/12965/25
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Безименної Н.В., Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року (про повернення заяви про забезпечення адміністративного позову) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 16.01.2025 року № Б/584, винесену ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно ОСОБА_1 ;

закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі спірної постанови, за якою Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкрито виконавче провадження за № 78516958.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року заяву про забезпечення позову повернуто особі, яка з нею звернулась, відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що представник позивача - адвокат Фещенко Ігор Станіславович не підписав власноручно ордер на надання правничої (правової) допомоги не узгоджується із положеннями п.п. 10 та 12 Рішення Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги».

Апелянт стверджує, що ордер був підписаний електронним підписом представника позивача разом із позовною заявою / заявою про забезпечення позову та доданими до них документами та відправлений до Дніпровського районного суду міста Києва.

Отже, на думку апелянта, підстави для повернення заяви про забезпечення позову у суді першої інстанції були відсутні.

На переконання апелянта, посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на правові позиції, щодо обов`язкових реквізитів ордеру, які висловлено, зокрема у постановах Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 450/569/22 та від 07.02.2023 у справі №466/487/22, є безпідставним, оскільки зазначені правові позиції висловлено щодо застосування/незастосування вимог пункту 10 Положення у редакції рішення Ради адвокатів України від 29 квітня 2022 року №45 до ордеру адвоката, що здійснює діяльність індивідуально, а не у формі адвокатського бюро/адвокатського об`єднання.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2025 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 311, 312 КАСУ справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом з цим позовом.

Разом з адміністративним позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову підписано та подано представником ОСОБА_1 - адвокатом Фещенко Ігорем Станіславовичем через підсистему «Електронний суд», який на підтвердження повноважень до матеріалів позову додав копію електронного ордера про надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1598973, що виданий 07.07.2025 Адвокатським об`єднанням «Фещенко та партнери».

Зі змісту наданого адвокатом ордера вбачається, що він не містить власноручного підпису адвоката Фещенко І.С. у графі «Адвокат».

Поданий представником позивача ордер не є сформованим електронним ордером через модуль у підсистемі «Електронний суд» у встановленій адміністратором формі, а є додатком до вказаної заяви.

Вказаний ордер сформований в «Особистому кабінеті адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.

Оскаржуваною ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року заяву про забезпечення позову повернуто без розгляду на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повертаючи вказану заяву, суд першої інстанції, виходив з того, що в ордері, який наданий на підтвердження повноважень адвоката Фещенко І.С. діяти від імені та в інтересах ОСОБА_1 , відсутній, визначений Положенням № 41, обов`язковий реквізит, як власноручний підпис адвоката у графі «Адвокат», тому наданий представником документ не може вважатись юридично значимим документом для цілей підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді.

Отже, суд першої інстанції, застосувавши аналогію закону, дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки заяву подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання такої заяви та звернення із заявою до суду від імені та в інтересах позивача.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 7 КАС України, яка визначає, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з положенням частини сьомої статті 154 КАС суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 152 та пунктом 1 частини першої статті 153 КАС заява про забезпечення позову подається у письмовій формі до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частинами сьомою, восьмою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 57 КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41 (в редакції, чинній станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали), встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.

Приписами пунктів 12.10-12.12 Положення № 41 визначено, що ордер містить наступні реквізити, зокрема:

- підпис адвоката, який видав ордер, у разі здійснення ним індивідуальної діяльності (у графі «Адвокат»);

- підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»);

- підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням.

Колегія суддів наголошує, що судом першої інстанції помилково не враховано, що відповідно до абзацу другого підпункту 12.12 пункту 12 Положення № 41 під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись відповідно до п. 10 цього Положення.

У свою чергу, згідно з пунктом 10 Положення № 41 ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи.

Під час дії воєнного стану на території України дозволяється видача адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням ордеру без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання, адвокатського бюро. Правовідносини між адвокатом, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера та адвокатським об`єднанням, адвокатським бюро врегульовуються внутрішніми документами цих організаційно правових форм здійснення адвокатської діяльності.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває на теперішній час.

Враховуючи, що як станом на дату звернення до суду із заявою про забезпечення позову, так і станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали, в Україні тривав і триває наразі воєнний стан, то відповідно до приписів пункту 10 Положення № 41 дозволена видача ордеру адвокатським об`єднанням без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання.

З доданого до заяви про забезпечення позову ордера серії АА № 1598973, що виданий 07.07.2025 вбачається, що останній видано адвокатським бюро «Фещенко та партнери», а тому, в силу приписів пункту 10 Положення № 41, адвокат Фещенко І.С. мав законі підстави подати разом з вказаною заявою ордер без скріплення його печаткою юридичної особи та без підпису керівника адвокатського об`єднання, адвокатського бюро.

Суд першої інстанції не врахував чинної редакції Положення № 41, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, дійшовши передчасного висновку про те, що за відсутності власноручного підпису адвоката у графі «Адвокат» наданий представником документ не може вважатись юридично значимим документом для цілей підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді.

Отже, викладеним спростовуються висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі про те, що ордер серії АА № 1598973, що виданий 07.07.2025 не приймається у якості доказу на підтвердження повноважень адвоката Фещенко І.С. діяти від імені та в інтересах ОСОБА_1 , оскільки встановлені судом першої інстанції недоліки ордеру суперечать нормам чинного законодавства України.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов передчасного висновку про повернення позивачу заяви про забезпечення адміністративного позову, тому зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 312, 315, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 14 липня 2025 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

В.В. Файдюк