Справа № 758/7353/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року справа № 758/7353/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Подільського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить суд зобов`язати відповідача виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №55274421 та виконавчого провадження №55274470.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 23.07.2024 у справі №758/7353/24 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

22.11.2024 матеріали адміністративної справи №140/7282/24 надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу були передані судді Дудіну С.О.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що 29.05.2024 він дізнався про внесення відносно нього як боржника відомостей до Єдиного реєстру боржників при здійсненні виконавчих проваджень №№55274421 та 55274470, незважаючи на те, що означені ВП відносно ОСОБА_1 завершені, а виконавчий документ - скасований.

Позивач стверджує, що з часу завершення означених виконавчих проваджень минуло більше 6 років і жодних виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 в АСВП не зареєстровано, що має наслідком наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.03.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на електронну адресу, про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».

На виконання вимог ухвал суду про витребування доказів від 18.02.2026 та від 13.03.2026 надав матеріали виконавчих проваджень №№55274421 та 55274470

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

у с т а н о в и в:

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2017 у справі №758/5633/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та накладено на нього штраф у сумі 10200 грн з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Постановою державного виконавця від 14.12.2017 відкрито виконавче провадження №55274421 з примусового виконання постанови №758/5633/14, виданої Подільським районним судом м. Києва про стягнення з позивача як з боржника на користь держави штрафу у розмірі 10200 грн.

Постановою державного виконавця від 28.03.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у зв`язку з відсутністю індивідуального номера боржника та паспортних даних боржника, встановити наявність відкритих рахунків у фінансових установах, майна, місця роботи неможливо, оскільки неможливо однозначно ідентифікувати особу боржника.

Постановою державного виконавця від 10.02.2025 на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено виконавче провадження №55274421.

Постановами державного виконавця від 10.02.2025 ВП №55274421 з позивача стягнуто виконавчий збір, мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 10.02.2025 ВП №55274421 у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання постанови №758/5633/17, виданої 19.06.2017 Подільським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 10200,00 грн, закінчено.

Постановою державного виконавця від 11.12.2017 відкрито виконавче провадження №55274470 з примусового виконання постанови №758/5633/14, виданої Подільським районним судом м. Києва про стягнення з позивача як з боржника на користь держави 320,00 грн.

Постановою державного виконавця від 28.03.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у зв`язку з відсутністю індивідуального номера боржника та паспортних даних боржника, встановити наявність відкритих рахунків у фінансових установах, майна, місця роботи неможливо, оскільки неможливо однозначно ідентифікувати особу боржника.

Постановою державного виконавця від 10.02.2025 на підставі статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено виконавче провадження №55274470.

Постановою державного виконавця від 10.02.2025 ВП №55274470 з позивача стягнуто мінімальні витрати виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 10.02.2025 ВП №55274470 у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання постанови №758/5633/17, виданої 19.06.2017 Подільським районним судом м. Києва про стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави 320,00 грн, закінчено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 03.04.2018 постанову Подільського районного суду м. Києва від 19.06.2017 у справі №758/5633/17 скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_1 закрито.

Листом Подільського ВДВС від 29.05.2024 позивача повідомлено, що на виконанні у державного виконавця перебували виконавчі провадження №№55274421 та 55274470, в яких позивач був боржником. Постановами від 18.03.2018 виконавчі документи повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Також позивачу роз`яснено порядок зняття арешту з майна та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання про зняття арешту з майна та про виключення боржника з Єдиного реєстру боржників.

Не погоджуючись з наявністю в Єдиному реєстрі боржників відомостей стосовно ОСОБА_1 як боржника, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту також - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону №1404 Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Згідно частини п`ятої статті 9 Закону №1404 відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника за рішенням про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про накладення штрафу на боржника.

Положеннями частини шостої статті 9 Закону №1404 визначено, що Єдиний реєстр боржників містить такі відомості:

1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи;

2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ;

3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця;

4) номер виконавчого провадження;

5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо).

Згідно частини сьомої статті 9 Закону №1404 відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Спір у цій справі стосується обліку відомостей, що зберігаються в Єдиному реєстрі боржників, відносно позивача як боржника за виконавчими провадженнями №№ 55274421 та 55274470.

Звертаючись до суду, позивач стверджував, що відомості про нього як боржника мали бути видалені з означеного Реєстру як неактуальні, оскільки постановою Апеляційного суду міста Києва від 03.04.2018 у справі №758/5633/17 скасовано постанову Подільського районного суду міста Києва від 19.06.2017 та закрито провадження.

Крім того, позивач наголосив на тому, що з часу первинного повернення виконавчих документів в рамках означених виконавчих проваджень минуло більше 6 років і жодних інших виконавчих проваджень відносно позивача як боржника не зареєстровано.

У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2020 у справі №160/4015/19 зазначено, що вимоги пункту 2 статті 37 Закону № 1404-VIII, на підставі якої виконавчі провадження тричі поверталися стягувачу, не входять до правових підстав виключення відомостей з вказаного Єдиного реєстру боржників стосовно позивача, та які закріплені в частині сьомій статті 9 Закону № 1404-VIII.

Подібний висновок був також викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 910/4404/17, у якій зазначено таке: «Законом № 1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання».

Отже, імперативні приписи частини сьомої статті 9 Закону №1404-VIII установлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ.

Водночас пункт 2 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, на підставі якого у спірних правовідносинах було повернуто виконавчі документи стягувачу у виконавчих провадженнях №№ 55274421 та 55274470 постановами від 28.03.2018, не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників.

Разом з тим, суд зазначає, що у Законі №1404 чітко виділено дві форми завершення виконавчого провадження: повернення виконавчого документа без виконання та закінчення виконавчого провадження, які в свою чергу, в залежності від підстав, тягнуть за собою виникнення різних процесуальних наслідків, зокрема, і щодо можливості виключення боржника з Реєстру.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів виконавчих проваджень №№ 55274421 та 55274470 про винесення державним виконавцем постанов від 10.02.2025 про відновлення означених виконавчих проваджень та в подальшому - постанови від 10.02.2025 про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону №1404.

Винесення державним виконавцем постанов від 10.02.2025 про закінчення виконавчих проваджень №№ 55274421 та 55274470 має наслідком виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням таких постанов.

Судом встановлено, що згідно наявної в Єдиному реєстрі боржників інформації станом на 18.03.2026, наявної за посиланням: https://erb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, інформація щодо боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в межах виконавчих проваджень 55274421 та 55274470 відсутня, що, в свою чергу, має наслідком відсутність підстав для зобов`язання відповідача виключити відомості про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників, внесених у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №55274421 та виконавчого провадження №55274470.

При цьому, суд зауважує про наявність в Єдиному реєстрі боржників інформації стосовно позивача як боржника в межах інших виконавчих проваджень, які не зазначені як підстави позову в межах цієї справи, а тому судом не досліджується правомірність внесення державним виконавцем означеної інформації.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Дудін С.О.