Справа № 640/17976/22
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 року м. Київ справа №640/17976/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Черкаській області звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд стягнути з відповідача податковий борг у сумі 322 693,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на день подання позовної заяви за відповідачем рахується податковий борг у сумі 322 693,48 грн. Платнику податків направлено податкову вимогу № «Ф» 1206-52 від 31.01.2020 року про сплату боргу, однак сума податкового боргу самостійно не сплачена. Позивач просив позов задовольнити.

Провадження у справі судом не відкривалось. Натомість, судом 20.10.2022 до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації було скеровано запит щодо надання інформації про зареєстроване місце провадження відповідачки, відповідь на який в матеріалах справи відсутня.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва 22.12.2022 скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, 21.04.2023 справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року, адміністративну справу № 640/17976/22 суддею Шевченко А.В. прийнято до свого провадження, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.09.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву (зданий до відділу поштового зв`язку 11.09.2023), а також зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому вона просить суд:

- визнати незаконними дії Головного управління ДПС у Черкаській області з винесення податкової вимоги від 31.01.2020 № 1206-52;

- скасувати податкові повідомлення-рішення № 0-2656 від 27.08.2018, № 0-2656 від 03.04.2019, № 0-2656 від 03.02.2021.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви та у відзиві на позовну заяву ГУ ДПС у Черкаській області зазначає, що спірні вимога та податкові повідомлення рішення не отримувала. Вважає, що нерухоме майно не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, оскільки використовується ОСОБА_1 безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільгосптоваровиробником.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2023 року зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, справа №640/17976/22 передана на розгляд судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 року, прийнято до провадження адміністративну справу, прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень до спільного розгляду з первісним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Призначено розгляд адміністративної справи №640/17976/22 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 3 вересня 2024 року о 12:00 годині.

28.08.2024 року ГУ ДПС У Черкаській області подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_1 має непогашений податковий борг перед бюджетом у сумі 322 693,48 грн. по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Вказана сума боргу є нарахованою контролюючим органом за результатами перевірки. Спірна вимога направлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу позивача, проте було повернуто «за закінченням терміну зберігання».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 3 вересня 2024 року залучено до участі у справі №640/17976/22 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень другим відповідачем - Головне управління ДПС у м. Києві, відкладено підготовче засідання по справі № 640/17976/22 до 24 вересня 2024 року о 16:00 годині.

У підготовчому засіданні 24 вересня 2024 року оголошено перерву до 22 жовтня 2024 року об 11:30 годині.

22.10.2024 року ГУ ДПС у м. Києві подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просило суд відмовити у задоволенні зустрічного позову, зазначивши всупереч підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу ОСОБА_1 не надано ні до суду, ані до ГУ ДПС у м. Києві доказів класифікації належних їй будівель по певному типу класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Інформації щодо конкретизації майна ОСОБА_1 по зазначеному коду 1271 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить. Також, зазначає, що ОСОБА_1 згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань не зареєстрована фізичною особою підприємцем, тобто не відповідає визначенню сільськогосподарського товаровиробника, передбаченому підпунктом 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, пункту 2.15-1 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України».

Також, не надано доказів внесення відомостей про ОСОБА_1 як сільськогосподарського виробника до Державного аграрного реєстру, зазначений реєстр не містить даних про обсяги виробленої (вирощеної) сільськогосподарської продукції, частку сільськогосподарського товаровиробництва ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 не подавала до контролюючих органів повідомлення (форма 20-ОПП) з інформацією про об`єкти, через які вона провадить сільськогосподарське виробництво та відповідно даних інформаційних ресурсів ГУ ДПС у м. Києві не сплачувала податків та не подавала декларацій, звітності, яка б свідчила про здійснення сільськогосподарського виробництва.

У підготовчому засіданні 22 жовтня 2024 року оголошено перерву до 19 листопада 2024 року о 12:00 годині.

18.11.2024 року ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначає про те, що будівлі, які використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що комплекс спору та будівель складається з будівель сільгоспризначення.

Зазначає, що здійснює сільськогосподарську діяльність як звичайна фізична особа, має у власності будівлі сільськогосподарського призначення, земельну ділянку у користуванні, з призначенням для ведення особистого селянського господарства, сільськогосподарських тварин. Разом з членами своєї сім`ї вирощує свійську птицю, має у власності стадо кіз, займається виробництвом та переробкою молока для задоволення власних потреб, з реалізацією надлишку, що безпосередньо пов`язано з веденням особистого селянського господарства. Вказане підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Христинівської міської ради Уманського району Черкаської області про те, що комплекс будівель та споруд за адресою АДРЕСА_1 , використовується для виробництва сільськогосподарської продукції.

Також, позивач зазначає, що згідно довідки, виданою виконавчим комітетом Івангородської селищної ради форми 3ДФ, про наявність у користуванні земельної ділянки сільськогосподарського призначення, та наявності права на отримання доходу від податкового агента без утримання податку, що підтверджує наявність пільги саме як сільгоспвиробника.

19.11.2024 року ГУ ДПС у м. Києві подано до суду заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву в якому зазначає, що згідно доданої до відзиву інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації щодо конкретизації майна ОСОБА_1 по коду 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.

Щодо довідки ф № 3ДФ від 27.07.2019 року контролюючий орган зазначає, що вказана довідка видана не ОСОБА_1 , а іншій особі, яка не є учасником даної справи.

На думку контролюючого органу ОСОБА_1 помилково ототожнює поняття «ведення сільськогосподарської діяльності (особистого селянського господарства)» та «виробництво сільськогосподарської продукції».

У підготовчому засіданні 19 листопада 2024 року відкладено розгляд справи до 14 січня 2025 року о 13:00 годині.

У підготовчому засіданні 14 січня 2025 року відкладено розгляд справи до 4 лютого 2025 року о 12:00 годині.

У підготовчому засіданні 4 лютого 2025 року оголошено перерву до 11 березня 2025 року о 09:30 годині.

У підготовчому засіданні 11 березня 2025 року оголошено перерву до 14 березня 2025 року о 13:00 годині.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді у справі за позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено. Розгляд справи відкладено.

У судове засідання, призначене на 20 березня 2025 року у режимі відеоконференції з`явилися позивач та представники відповідачів.

ОСОБА_1 подано до суду клопотання про застосування строків звернення до суду, мотивоване тим, що у своїй позовній заяві Головне управління ДПС у Черкаській області зазначає, що граничний строк сплати по ППР 0-2656 на суму 31 976,48 грн. становить 19.01.2019 та по ППР 0-2656 на суму 74 405,27 грн. становить 09.08.2019. При цьому, контролюючий орган має право звернутися до суду із позовом про стягнення податкового боргу у термін 1095 календарних днів, що починає свій облік з дня набуття грошовим зобов`язанням статусу податкового боргу. Отже ГУ ДПС у Черкаській області звернулось до суду 20.10.2022 з пропуском строку позовної давності.

Також, ОСОБА_1 подано до суду клопотання про повернення позовної заяви позивачеві, мотивоване тим, що позовна заява підписана не уповноваженою на її підписання особою.

Представником Головного управління ДПС у Черкаській області надано до суду клопотання, в якому не погоджується з вищезазначеними клопотаннями ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

У судовому засіданні, 20 березня 2025 року ОСОБА_1 надано до суду заперечення на клопотання Головного управління ДПС у Черкаській області

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 клопотання ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності та повернення позовної заяви позивачу відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 клопотання ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

У судовому засіданні 20.03.2025 року оголошено перерву до 10.04.2025 року о 12 год. 30 хв.

09.04.2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а тому розгляд справи відкладено до 25.04.2025 року о 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні 25.04.2025 року протокольною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Також, протокольною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засіданні від 25.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 13.05.2025 року о 15 год. 00 хв.

Судове засіданні призначене на 10.06.2025 року відкладено до 10.06.2025 року о 13 год. 30 хв. через неявку представника відповідача ГУ ДПС у м. Києві.

У судовому засіданні 10.06.2025 року представники ГУ ДПС у Черкаській області та ГУ ДПС у м. Києві підтримали свої вимоги в позовній заяві та у відзиві та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивачка у судовому засіданні підтримали свої вимоги викладені у зустрічній позовній заяві та просила суд їх задовольнити, відмовивши ГУ ДПС у Черкаській області у задоволенні позовних вимог.

Суд у судовому засіданні, з`ясувавши позицію учасників справи щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження та враховуючи висловлену згоду, ухвалив перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спірний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 0-2656 від 27.08.2018, № 0-2656 від 03.04.2019, № 0-2656 від 03.02.2021, у зв`язку з несплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, в загальному розмірі 322 693,48 грн.

Вказані податкові повідомлення рішення були прийняті Головним управлінням ДПС у м. Києва, направлені на податкову адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , але не були вручені та повернуті на адресу ГУ ДПС у м. Києві із зазначенням «за закінченням терміну зберігання».

При цьому, судом встановлено, що грошове зобов`язання визначено щодо нерухомого майна, власником (співвласником) якого є ОСОБА_1 , а саме: комплекс будівель та споруд, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказані будівлі віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

У зв`язку з несплатою суми податкового боргу, ГУ ДПС в Черкаській області винесено податкову вимогу «Ф» № 1206-52 від 31.01.2020 року, яка була направлена поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на податкову адресу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , яка не була вручена та повернута на адресу ГУ ДПС у Черкаській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з несплатою відповідачем податкового боргу, ГУ ДПС у Черкаській області звернулось до суду позовом на виконання наданих ПК України повноважень про стягнення податкового боргу.

Відповідач вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить їх скасувати.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ст. 67 Конституції України).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 ПК України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Підпункт 14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до п.п. 14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно з п.15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.1. ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 36.5. ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманців в емітентах електронних грошей, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Перевіряючи дотримання позивачем за первісним позовом процедури стягнення податкового боргу, яка включає в себе визначення грошового зобов`язання, його узгодження платником податку, а також порушення строку сплати і набуття таким зобов`язанням у зв`язку з цим статусу податкового боргу, суд в першу чергу надає оцінку правомірності винесених податковим органом податкових повідомлень-рішень відносно відповідача, які оскаржуються у зустрічній позовній заяві.

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

У відповідності до пункту 10.3 статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з п.п. 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п.п. 266.7.1. п. 266.7. ст.266 Податкового кодексу України).

Підпункт 266.7.2. пункту 266.7 статті266 Податкового кодексу України визначає, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до підпункту 266.2.2 «ж» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла до 1 січня 2019 року) не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII, який набрав чинності 1 січня 2019 року, внесено зміни до Податкового кодексу України, внаслідок чого підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу викладено в такій редакції: «не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку».

З аналізу наведених вище норм підпункту 266.2.2 «ж» пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вбачається, що його застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Залежно від періоду застосовувалася додаткова умова - безпосереднє використання власником (без здачі в оренду лізинг, позичку).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №160/9061/20, від 27 січня 2022 року у справі №820/4188/17.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, чинного на час виникнення спірних правовідносин, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади за надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Відповідно до ДК 018-2000 клас 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Матеріалами справи підтверджується, сторонами не заперечується, що спірне нерухоме майно, складовими частинами якого є вівчарики, стригальний пункт, котельня, бойня, ветеринарний пункт, кормосховище, адмінбудівля, склад, гараж з навісом, бригадний будинок, цех, вагова, навіс для сіна, купальня для овець, жомова яма, сило сховище загальною площею будівель та споруд 19985,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», однак, суд звертає увагу, що специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі сільськогосподарського, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю застосування у сільськогосподарському циклі господарської діяльності без конкретизації видів сільськогосподарського виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі за цільовим призначенням для здійснення сільськогосподарської діяльності.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів сільськогосподарського призначення є фізичні чи юридичні особи та за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського виробництва.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 р. у справі № 380/18104/21.

Як наголошувалося вище, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно, у вигляді звільнення від його сплати, є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу ХІV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції. переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією (стаття 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001- 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ (далі - Закон № 2238)).

Крім того, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю (статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-УІ).

Законом № 2238 визначено, що продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам 01.11-01.42 та 05.00.1-05.00.42 Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-97.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Державного класифікатора продукції та послуг, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, що призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування згідно підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про застосування визначень поняття сільськогосподарського товаровиробника у наведених законодавчих актах для цілей визначення змісту статусу сільськогосподарського товаровиробника, оскільки наведені поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке має чітко обмежену сферу застосування.

Тому, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 Податкового код ПК України.

Варто уваги, що в постановах від 01.10.2019 у справі №0340/1905/18 та від 16.12.2021 у справі №160/9061/20 Верховний Суд зауважив, що пільга, передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, застосовується у разі, коли власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, й об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Тобто, в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Будь-яких доказів того, що належні позивачу нежитлові будівлі використовуються для вироблення сільськогосподарської продукції, позивач суду не надала.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2023 у справі №380/2434/20, відзначив, що ведення особою особистого селянського господарства не дає їй право на отримання статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком.

На думку суду касаційної інстанції, для отримання такого статусу необхідно представити докази, що особа займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником.

Окрім того, поведінка власника нерухомого майна повинна бути активною, а саме: відповідно до положень п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України власник майна самостійно звертається до органів ДПС із заявою та надає документи про проведення звірки відносно майна сільськогосподарського призначення та отримання податкової пільги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка до відповідача з такою заявою не зверталася, будь-яких документів не подавала.

Позивачка і у відзиві на позовну заяву, і у зустрічній позовній заяві посилається також на те, що нерухоме майно, яким вона володіє, має сільськогосподарське призначення, але жодними належними та допустимими доказами ОСОБА_1 не підтверджує свій статус сільськогосподарського товаровиробника.

Крім цього, відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 не здійснювала реєстрацію фізичною особою-підприємцем, тобто, серед іншого, позивачка не відповідає, визначенню сільськогосподарського товаровиробника, передбаченому пп. 14.1.235 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та п. 2.15-1 статті 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України».

Досліджуючи питання щодо наявності у позивача як фізичної особи статусу сільськогосподарського товаровиробника, судом враховано, що за змістом підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу- Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України від 18.01.2001 року № 2238-III «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією. У свою чергу відповідно до норм вказаної сільське господарство (сільськогосподарське виробництво) - вид господарської діяльності з виробництва продукції, яка пов`язана з біологічними процесами її вирощування, призначеної для споживання в сирому і переробленому вигляді та для використання на нехарчові цілі.

За змістом статті 1 Закону України від 23.09.2008 №575-IV «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Відтак, системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна у власній господарській діяльності, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб, а тому відсутні підстави для застосування положень абзацу ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Отже, враховуючи фактичні обставини справи, суд не встановив підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд звертає увагу на те, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника.

Відомості про об`єкти оподаткування платника податків (ф.20-ОПП), щодо використання ним належних йому приміщень в сільськогосподарській діяльності, станом на час формування спірних податкових повідомлень-рішень та станом на вирішення справи судом, платником не надано.

Досліджуючи матеріали справи Суд приходить до висновку, що в даній адміністративній справі позивач не надав належні та достатні докази, що комплекс будівель і споруд, які належать їй на праві власності, у спірному періоді використовується для ведення сільськогосподарської діяльності.

В постанові від 11 квітня 2023 року в справі № 380/2434/20, Верховний Суд зауважив, що за приписами частини 1 статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство», особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму, тоді як передбачена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

У цій справі Верховний Суд надав оцінку подібним правовідносинам, які розглядаються в даній справі, та вказав, що позивачем не доведено жодними доказами статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком. Матеріалами справи не підтверджується, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто є саме товаровиробником. Відтак, не встановлено підстав для застосування приписів податкового законодавства, якими визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Також суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21, згідно з якими фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак, факт того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником не доведено, а тому у останнього відсутня сукупність умов, за яких належне їй нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 0-2656 від 27.08.2018, № 0-2656 від 03.04.2019, № 0-2656 від 03.02.2021, якими визначені суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, суд зазначає наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовані податкові повідомлення-рішення № 0-2656 від 27.08.2018 на суму 31 976,48 грн. (тип об`єкта комплекс, АДРЕСА_1 , податковий період 2017 рік), № 0-2656 від 03.04.2019 на суму 74 405,27 грн. (тип об`єкта комплекс, АДРЕСА_1 , податковий період 2018рік), № 0-2656 від 03.02.2021 на суму 216 311,73 грн. (тип об`єкта комплекс, Черкаська область, Христинівський район, село Івангород, вулиця Бондара М., буд. 125, податковий період 2020 рік),

Обґрунтовуючи правомірність прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган повідомив, що при розрахунку податкового зобов`язання слід керуватись правилами, встановленими ПК України.

Суд враховує, що рішеннями Івангородської сільської ради Христинівського району Черкаської області від 19.04.2016 № 6-17/VII «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік», від 18.07.2017 року № 13-8/VII «Про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік» та від 27.06.2019 № 26-4/VII «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Івангородської сільської ради» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), за 1 кв метр бази оподаткування.

Для об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 0,2 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року за 1 кв. м. бази оподаткування; на 1 січня 2017 року у розмірі 0,01% розміру мінімальної заробітної плати; на 1 січня 2020 року у розмірі 0,01% розміру мінімальної заробітної плати.

Вказане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у цій справі.

Судом враховано, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав, комплексу будівель і споруд (загальною площею 19985,30 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , що становить 9992,65 кв.м. належить позивачу, при цьому, матеріалами справи спростовано твердження позивача, щодо наявності в неї пільги зі сплати податку по цьому об`єкту, отже, згідно розрахунків до спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом правильно визначено розмір податку за 2017 та 2018 роки, який позивачу слід було сплатити.

Разом із цим, як вбачається із розрахунку до податкового повідомлення-рішення № 0-2656 від 03.02.2021, контролюючим органом ставка податку помилково застосована у розмірі 0,50% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2020 року, замість правильної 0,10%, відповідно.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Усталеними є підходи Верховного Суду (зокрема, але не виключно постанови від 12.12.2025 року у справі №320/38134/24, від 15.08.2025 року у справі №640/19418/20, від 03.09.2019 року у справі № 806/2049/18, від 26.12.2018 року у справі № 2а/0370/3780/11, від 23.10.2018 року у справі № 808/3458/16, від 21.05.2020 року у справі № 824/257/18-а), що суми грошових зобов`язань, штрафних (фінансових) санкцій, боргу (недоїмки), яких стосуються позовні вимоги, визначені за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, тому при вирішенні відповідного спору суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у частині та, за встановлення у судовому процесі об`єкту оподаткування та його вартісного вираження, не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена правомірно.

Поряд з цим, Верховний Суд України у постанові від 05.12.2006 року у справі № 21-527во06 та Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 року у справі № 820/11123/15 вказував, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

Суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у частині так само як і не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань (штрафних санкцій) суму, яка збільшена (нарахована) правомірно за умови наявності відповідного розрахунку в матеріалах справи. Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.09.2024 року у справі №320/8747/23.

Отже, визначальною є дійсна можливість для суду на підставі належних та допустимих доказів виділити (виокремити) з податкового повідомлення-рішення відповідну суму грошового зобов`язання, в частині якої таке рішення слід визнати протиправним та скасувати. Такими доказами, за загальним правилом, є акт перевірки та розрахунок до податкового повідомлення-рішення. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.12.2025 року у справі №320/38134/24, від 15.08.2025 року у справі №640/19418/20.

У даному випадку, суд констатує той факт, що позивачем проведено невірний розрахунок податку на нерухоме майно , відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік , по об`єктах оподаткування, що належать ОСОБА_1 , оскільки розрахунок здійсненний податковим органом, який долучено у якості додатку до податкового повідомлення рішення від 03.02.2021 №0-2656 є неправомірним, з огляду на застосування податковим органом невірної ставки оподаткування.

Як вбачається із розрахунку до податкового повідомлення-рішення № 0-2656 від 03.02.2021, контролюючим органом ставка податку помилково застосована у розмірі 0,50% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2020 року, замість правильної 0,10%, відповідно.

У той же час, суд позбавлений можливості здійснити такий розрахунок самостійно, оскільки суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість цього інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 820/11123/15.

Наведений розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік не дає суду реальної можливості виокремити відповідні суми грошових зобов`язань та визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення саме в тій частині, в якій суд дійшов відповідного висновку, а не в цілому.

При цьому, суд не вбачає необхідності у витребувані у відповідача та/або у покладені на відповідача обов`язку надати відповідний детальний розрахунок нарахованих позивачеві зобов`язань з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 2020 рік, оскільки такий наявний у матеріалах справи і є невірним, оскільки розрахований за ставкою 0,50%% від мінімальної заробітної плати на 1 січня 2020 року, тоді як вірним є застосування ставки у розмірі - 0,10%.

Суд позбавлений можливості зобов`язувати відповідача проводити нові розрахунки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з застосуванням ставки, яка на думку суду є вірною, оскільки такі дії з боку суду можуть бути оцінені, як надання вказівок, які свідчать про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, тобто є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене та приписи ч. 2ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 0-2656 від 27.08.2018 на суму 31 976,48 грн. (тип об`єкта комплекс, АДРЕСА_1 , податковий період 2017 рік), № 0-2656 від 03.04.2019 на суму 74 405,27 грн. (тип об`єкта комплекс, Черкаська область, Христинівський район, село Івангород, вулиця Бондара М., буд. 125, податковий період 2018 рік), діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, поряд з цим, відповідачем помилково неправильно визначена ставка податку податкового повідомлення-рішення № 0-2656 від 03.02.2021, а тому вказане повідомлення-рішення має бути скасованим, а зустрічний позов частково задоволений.

Стосовно стягнення податкової заборгованості, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів зменшеної відповідно до підпунктів а або б підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту в підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів б і в цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Відповідно до абзацу другого пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп. 266.7.2. п. 266.7, ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до пп. 266.10.1. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Відповідно до п. 58.2 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Статтею 42 ПК України передбачено, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті (п. 42.1).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (п. 42.2)

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п. 42.5).

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України зазначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Статтею 59 ПКУ передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2. ст. 95 ПК України).

Судом встановлено, що спірний податковий борг виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 0-2656 від 27.08.2018, № 0-2656 від 03.04.2019, № 0-2656 від 03.02.2021, у зв`язку з несплатою податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачуються фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, в загальному розмірі 322 693,48 грн.

При цьому, судом під час розгляду цієї справи встановлено, що позивачем не сплачувались грошові зобов`язання по спірним ППР оскільки остання вважала себе звільненою від обов`язку сплати, та була переконана, що стосовно неї розповсюджується пільга, встановлена п. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, водночас, під час розгляду цієї справи судом встановлена помилковість переконання позивача та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень № 0-2656 від 27.08.2018 та № 0-2656 від 03.04.2019. При цьому, податкове повідомлення-рішення № 0-2656 від 03.02.2021 суд визнав протиправним виключно через неправильний розрахунок грошового зобов`язання.

Таким чином сума податкового боргу у цій справі становить 106 381,75 грн.

Як було зазначено вище, за приписами статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Суд вважає, що податковим органом сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу відповідно до вимог статті 58 ПК України, відтак позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення податкового боргу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не в повному обсязі вжиті заходи з самостійного погашення податкового боргу.

Приписами пп. 87.1. - 87.2. ст. 87 ПК України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів. Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Відповідно до пп. 87.11. ст. 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Судом встановлено, що, станом на дату прийняття рішення в цій справі сума податкового боргу ОСОБА_1 становить 106 381,75 грн.

Строки добровільної сплати узгоджених податкових зобов`язань сплинули, заходи, прийняті податковим органом щодо стягнення податкових зобов`язань, не призвели до їх погашення. На дату розгляду справи, вказана заборгованість відповідачем у повному обсязі не сплачена, що підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши зібрані у цій справі докази, враховуючи часткове задоволення зустрічного позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління ДПС у Черкаській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу підлягають частковому задоволенню у сумі 106381,75 грн.

Відповідно до ч.ч 1 та 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа та при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Позивачем за зустрічною позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 4300,53 грн. згідно платіжної квитанції ID:4585-9324-8165-0832 від 11.12.2023.

Враховуючи часткове задоволення зустрічної позовної заяви, на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в розмірі 2882,25 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Зустрічний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного управління ДПС у Черкаській області, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання незаконними дії, скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0-2656 від 03.02.2021.

В іншій частині задоволення зустрічного позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2 882,25 грн.

Адміністративний позов Головного управління ДПС у Черкаській області (, юридична адреса: 18002, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Хрещатик, буд. 235) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про стягнення податкового боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) податковий борг в розмірі 106 381 (сто шість тисяч триста вісімдесят одна) гривень 75 коп.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 23 березня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.