Справа № 140/3226/26
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

24 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/3226/26
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення та заборони вчиняти дії в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправними та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_2 ) до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі також відповідач), відповідно до якого просить визнати протиправним та скасувати припис Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про порушення законодавства у сфері благоустрою № 260467 від 27.02.2026, винесений ОСОБА_1 .

Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом:

зупинення дії припису Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради № 260467 від 27.02.2026 (далі також Припис № 260467);

заборони Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям (їх працівникам та підрядникам), що діють за дорученням, вказівкою чи рішенням Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, вчинити будь-які дії щодо демонтажу 5-ти тимчасових споруд (торгових павільйонів), що належать ОСОБА_3 та розміщені за адресою: АДРЕСА_1

до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Ухвалою від 19.03.2026 в задоволенні заяви відмовлено.

Від позивача 20.03.2026 до суду повторно надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

зупинення дії припису Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради № 260467 від 27.02.2026;

заборони Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, а також будь-яким іншим особам, підприємствам, установам, організаціям (їх працівникам та підрядникам), що діють за дорученням, вказівкою чи рішенням Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, вчиняти будь-які дії щодо демонтажу 5-ти тимчасових споруд (торгових павільйонів), що належать ОСОБА_1 та розміщені за адресою: м. Луцьк, вул. Набережна. 29.

до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

Заява обґрунтована наступним.

Відповідно до оскаржуваного припису відповідач вимагає від позивача у строк до 27.03.2026 демонтувати 5 тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності (торгових павільйонів), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Хоча сам текст припису формально містить лише вимогу (рекомендацію) про демонтаж, відповідно до процедури, передбаченої Правилами благоустрою Луцької міської територіальної громади, невиконання вимог такого припису у встановлений строк є прямою та безумовною підставою для ініціювання Департаментом муніципальної варти процедури примусового демонтажу вказаних споруд.

Існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі. Рішенням Луцької міської ради від 27.11.2024 № 65/21 позивача було зобов`язано звільнити ділянку у місячний строк. Проте це ж рішення містить пряму вказівку (доручення) органу, що здійснює демонтаж:

«У разі невиконання громадянкою ОСОБА_1 пункту З рішення доручити департаменту муніципальної варти Луцької міської ради звільнити земельну ділянку комунальної власності від наявних тимчасових споруд...»

Враховуючи, що строк добровільного виконання за цим Рішенням сплив ще 11.01.2025, станом на сьогодні відповідач має доручення міської ради на примусове звільнення ділянки.

Винесення оскаржуваного припису № 260467 від 27.02.2026 є фінальним процедурним кроком, який відповідач використовує для реалізації вказаного доручення. Це повністю узгоджується з п. 8.5. Правил благоустрою Луцької Міської територіальної громади, згідно з яким демонтаж споруд, власники яких ухиляються від його проведення, здійснюється Департаментом муніципальної варти на підставі рішення міської ради.

Таким чином, у відповідача наявні всі формальні повноваження розпочати фізичне руйнування майна Позивачки в будь-який момент після 27.03.2026. Невжиття заходів забезпечення позову дозволить відповідачу застосувати силовий сценарій за Рішенням № 65/21, що зробить подальший захист прав позивача беззмістовним.

Від відповідача надійшло заперечення, в якому, з посиланням на правомірність оскаржуваного припису, вказує ,що задоволення заяви про забезпечення позову у даному випадку призведе до фактичної легалізації самовільно розміщених об`єктів на невизначений строк, порушення Правил благоустрою, створення негативної практики уникнення виконання законних вимог органів місцевого самоврядування, а також до порушення інтересів територіальної громади міста Луцька.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи на підставі частини першої статті 154 КАС України.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, вважає, що вказана заява не підлягає до задоволення з огляду на таке.

За змістом частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини четвертої статті 150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

З огляду на приписи наведеної статті, небезпека заподіяння шкоди до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

У статті 151 КАС України визначено виключний перелік видів забезпечення позову. Позов може бути забезпечено, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому, відповідно до частини другої статті 151 КАС України, суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд відмічає, що за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього тимчасового судового захисту.

Метою його запровадження є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними фактичними підставами й підтверджуватись належними доказами, що відповідають змісту спірних правовідносин.

Обґрунтовуючи необхідність застосування судом заходів забезпечення позову, позивач посилається на Правила благоустрою Луцької міської територіальної громади та вказує, що невиконання вимог такого припису у встановлений строк є прямою та безумовною підставою для ініціювання Департаментом муніципальної варти процедури примусового демонтажу вказаних споруд.

Так, рішенням Луцької міської ради від 29.01.2025 №70/85 затверджено Правила благоустрою Луцької міської територіальної громади (надалі Правила), яким встановлюються вимоги щодо благоустрою територій населених пунктів Луцької міської територіальної громади.

В силу пункту 1.6 Правил вони є обов`язковими до виконання на всій території Луцької міської територіальної громади.

Розділом 8 Правил визначено особливості демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм та різноманітних конструкцій.

Пунктом 8.5 Правил встановлено, що демонтаж, завантаження/розвантаження, перевезення, зберігання МАФ, ТС, конструкцій, що підлягають демонтажу, власники яких ухиляються від демонтажу (не здійснили демонтаж у визначені строки) або власники яких невідомі, зберігання майна, яке в них розміщувалось, відновлення благоустрою на місці їх встановлення та приведення території до належного стану (вивезення сміття та, у разі необхідності, вирівнювання ділянки, засипання ям, засівання газону, влаштування елементів благоустрою тощо) здійснюється за кошти бюджету громади департаментом муніципальної варти (із залученням, за потреби, підрядної організації згідно з договором) на підставі рішення виконавчого комітету міської ради або рішення міської ради, а в окремих випадках рішення суду.

Тобто, підставою для вчинення дій з демонтажу тимчасових споруд департаментом муніципальної варти (із залученням, за потреби, підрядної організації згідно з договором) є рішення виконавчого комітету міської ради або рішення міської ради, а в окремих випадках рішення суду, але не припис департаменту муніципальної варти, який є предметом оскарження у даній справі.

Позивачем долучено до заяви рішення Луцької міської ради від 27.11.2024 за № 65/21 «Про відмову громадянці ОСОБА_1 в укладенні договору оренди землі на новий строк на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 », яким серед іншого зобов`язано громадянку ОСОБА_1 в місячний термін з дня прийняття рішення звільнити земельну ділянку комунальної власності від і почасових споруд (пункт 3), а також, у разі не виконання громадянкою ОСОБА_1 пункту 3 рішення доручити департаменту муніципальної варти Луцької міської ради звільнити земельну ділянку комунальної власності від наявних тимчасових споруд із законом встановлений спосіб і метод (пункт 4).

З наведеного нормативного регулювання спірних правовідносин та із змісту рішення Луцької міської ради від 27.11.2024 за № 65/21 слід дійти висновку, що підставою для примусового демонтажу належних позивачу тимчасових споруд є рішення міської ради, але не оскаржуваний припис.

Отже, обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Зважаючи на наведене суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на обґрунтування існування небезпеки заподіяння реальної шкоди правам та інтересам позивача, що полягає в примусовому демонтажі належних позивачу тимчасових споруд на підставі оскаржуваного у справі припису.

Відтак, в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити в зв`язку із її необґрунтованістю.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення та заборони вчиняти дії в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправними та скасування припису.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ф. А. Волдінер