Справа № 360/257/26
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2026-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 березня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/257/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 09 лютого 2026 року надійшла позовна заява Харківського національного університету внутрішніх справ (далі ХНУВС або позивач) до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок UA1005066, Державне казначейство України в м. Київ, МФО 820172, ) витрати, пов`язані з утриманням, в сумі 82263,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 19.07.2019 № 240 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України та зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2019.

01.09.2019 на виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження типових форм контрактів про здобуття освіти в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між відповідачем, ХНУВС та ГУНП в Луганській області укладено контракт № 556 про здобуття освіти у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Наказом ХНУВС від 12.04.2023 № 181 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів у зв`язку із закінченням навчання та направлено для подальшого проходження служби з 13.04.2023.

Наказом ГУНП у м. Києві від 08.12.2025 № 2211 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції згідно із пунктом 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Листом ГУНП у м. Києві від 09.12.2025 № повідомлено університет про звільнення відповідача.

Згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, відповідач повинна відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у ХНУВС в загальній сумі 82 263,56 грн.

У зв`язку із несплатою відповідачем витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі в сумі 82 263,56 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачем 06.03.2026 надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

01 вересня 2019 року між відповідачем та Харківським національним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції було укладено контракт про здобуття освіти. Контракт передбачає, що у разі звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання особа відшкодовує витрати відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Після закінчення навчання відповідач проходила службу в органах Національної поліції України: наказ Департаменту кіберполіції НПУ від 13.04.2023 №82 о/с - призначення інспектором відділу протидії кіберзлочинам у Чернігівській області; наказ ГУНП у м. Києві від 17.12.2024 №2367 о/с - призначення інспектором сектору кримінального аналізу Дніпровського управління поліції; наказ ГУНП у м. Києві від 08.12.2025 №2211 о/с - звільнення зі служби за власним бажанням.

Позивач просить стягнути повну суму витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти, у розмірі 82 263,56 грн. Разом з тим, при визначенні розміру заявлених до стягнення витрат позивач не врахував фактичний період проходження відповідачем служби в органах Національної поліції України після закінчення навчання, що має істотне значення для правильного вирішення спору.

Як підтверджується матеріалами справи та наданими доказами, після завершення навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ відповідач була направлена для проходження служби в органи Національної поліції України та фактично проходила службу: з 13 квітня 2023 року на підставі наказу Департаменту кіберполіції Національної поліції України №82 о/с від 13.04.2023; у подальшому на підставі наказу ГУНП у м. Києві №2367 о/с від 17.12.2024 була призначена на іншу посаду; до 08 грудня 2025 року, коли на підставі наказу ГУНП у м. Києві №2211 о/с від 08.12.2025 була звільнена зі служби за власним бажанням.

Отже, фактично відповідач проходила службу в органах Національної поліції України протягом періоду з 13.04.2023 по 08.12.2025, що становить 970 днів служби.

Відповідно до умов укладеного контракту строк обов`язкової служби після закінчення навчання становить три роки, тобто 1095 календарних днів.

Таким чином, відповідачем було виконано переважну частину зобов`язання щодо проходження служби, а саме 970 із 1095 днів, що становить близько 88,6 % передбаченого контрактом строку служби.

Натомість позивач при визначенні розміру витрат, які підлягають стягненню, повністю проігнорував зазначені обставини, що, на думку відповідача, свідчить про необґрунтованість та неправильність здійсненого розрахунку. Фактично позивач визначив суму стягнення таким чином, ніби відповідач взагалі не проходила службу після завершення навчання, що не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить принципу справедливості і пропорційності.

За таких обставин відповідач вважає, що розмір можливого відшкодування витрат, навіть у разі задоволення позову, може визначатися виключно пропорційно невідпрацьованому строку служби, а не у повному обсязі, як це безпідставно зазначено у позовній заяві.

Із посиланням на практику Верховного Суду, викладену у постановах по справам №520/9705/19 та №520/11529/19, позивач зазначає про необхідність врахування фактичного строку проходження служби після завершення навчання. В свою чергу, відшкодування витрат має здійснюватися пропорційно невідпрацьованому строку служби.

Додатковими поясненнями від 13.03.2026 відповідач зазначила, що до позовної заяви позивачем додано лише довідку-розрахунок витрат, яка не підтверджена первинними бухгалтерськими документами, фінансовими розрахунками, кошторисами витрат та іншими документами бухгалтерського обліку, що позбавляє суд можливості перевірити реальність та обґрунтованість заявлених позивачем витрат.

Крім того відповідач вважає, що під час вирішення данного спору суд повинен врахувати: фактичний строк проходження відповідачем служби після завершення навчання, принцип справедливості, розумності та пропорційності та відсутність належних доказів фактичного розміру заявлених витрат.

Позивачем 11.03.2026 подано відповідь на відзив відповідача, згідно якої зазначено про безпідставність доводів ОСОБА_1 з огляду на таке.

Твердження ОСОБА_1 щодо пропорційного відшкодування лише частини витрат у зв`язку із відпрацюванням відповідачем більшої частини встановленого строку служби після закінчення навчання є незмістовним, оскільки це не відповідає вимогам законодавства.

Зокрема, Порядком 261 не передбачено можливості пропорційного зменшення суми відшкодування залежно від фактично відпрацьованого строку служби після закінчення навчання. Підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування витрат є сам факт звільнення зі служби до закінчення встановленого законодавством та умовами контракту строку.

Такий обов`язок прямо передбачений умовами укладеного між відповідачем, ХНУВС та ГУНП в Луганській області контракту від 01.09.2019 № 556.

Позивачем наданий передбачений законодавством та контрактом доказ розміру понесених витрат, пов`язаних із забезпеченням умов для навчання відповідача - довідка про фактичні витрати, яка складається за весь період навчання.

Законодавством не встановлені вимоги щодо обов`язкового підтвердження наведених у довідках розрахунків витрат позивача доказами щодо надання відповідачу конкретних видів забезпечення (первинних бухгалтерських документів, кошторисів витрат на утримання курсантів у відповідний період; фінансових розрахунків із розшифруванням кожної складової витрат; документів бухгалтерського обліку, які підтверджують фактичне фінансування таких витрат, тощо).

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважває, що довідка про фактичні витрати від 10.12.2025 № 24/1444 була складена за період фактичного перебування ОСОБА_1 в університеті, а саме з 15.08.2019 по 12.04.2023, отже з моменту зарахування на навчання та до моменту відрахування.

Предметом розгляду є стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання системи Міністерства внутрішніх справ, у зв`язку з достроковим звільненням зі служби, а не перевірка чи оскарження довідки про фактичні витрати як окремого документа.

У свою чергу від відповідача 16.03.2026 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких ОСОБА_1 зазначила аналогічні доводи, викладені нею раніше у відзиві на позовну заяву.

Зауважує на необхідності врахування принципів верховенства права, справедливості та пропорційності.

За наявності відповідного положення контракту, на думку відповідача, суд повинен враховувати фактичні обставини справи, зокрема реальний строк проходження відповідачем служби після завершення навчання. Вважає надану позивачем довідку-розрахунок внутрішнім документом позивача, що не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, фінансовими розрахунками або кошторисами витрат. Наведений позивачем спосіб розрахунку не підтверджує фактичне понесення витрат саме на відповідача та не може вважатися належним доказом реального розміру витрат.

Ухвалою від 16 лютого 2026 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 23.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 13.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів по справі.

Дослідивши матеріали електронної справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 19.07.2019 № 240 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу до Національної поліції України та зараховано курсантом ХНУВС з 15.08.2019.

01.09.2019 на виконання наказу МВС від 01.03.2017 № 173 «Про затвердження типових форм контрактів про здобуття освіти в закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських» між відповідачем, ХНУВС та ГУНП в Луганській області укладено контракт № 556 про здобуття освіти у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.

Наказом ХНУВС від 12.04.2023 № 181 о/с відповідача відраховано зі складу курсантів у зв`язку із закінченням навчання та направлено для подальшого проходження служби з 13.04.2023. Сума витрат, пов`язаних із її утриманням, складає 82 263 гривні 56 коп.

Наказом Департаменту кіберполіції НПУ від 13.04.2023 №82 о/с відповідача призначено інспектором відділу протидії кіберзлочинам в Чернігівській області.

Наказом ГУНП у м. Києві від 17.12.2024 №2367 о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149561), яка прибула із Департаменту кіберполіції Національної поліції України, призначено інспектором сектору кримінального аналізу відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з посадовим окладом 2500 гривень.

Наказом ГУНП у м. Києві від 08.12.2025 №2211 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149561), інспектора сектору кримінального аналізу відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 08 грудня 2025 року.

Листом ГУНП у м. Києві від 09.12.2025 № повідомлено університет про звільнення відповідача.

ОСОБА_1 ознайомлено 08.12.2025 з повідомленням про зобов`язання протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати МВС України, в особі Харківського університету внутрішніх справ, витрати на навчання в повному розмірі за весь період навчання, в сумі 82263,56 грн.

Також в матеріалах справи міститься довідка про фактичні витрати, пов`язані з утриманням у Харківському національному університеті внутрішніх справ ОСОБА_1 з 15.08.2019 по 12.04.2023, відповідно до якої вартість фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, становить 82263,56 грн: грошове забезпечення - 12630,04 грн; продовольче забезпечення - 33091,21 грн; медичне забезпечення - 404,53 грн; речове забезпечення - 14051,13 грн; вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв 22086,65 грн.

У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем у добровільному порядку вказаної суми, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 23.12.2015 № 901-VІІІ вищі навчальні заклади із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України і здійснювали навчання курсантів, слухачів, ад`юнктів та докторантів за державним замовленням з підготовки фахівців для потреб міліції, продовжують їх навчання та підготовку як фахівців для Національної поліції в межах раніше доведеного державного замовлення для потреб міліції.

Приписами частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII ) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 72 Закону № 580-VIII визначено, що професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.

Відповідно до частини другої 2 статті 74 Закону № 580-VIII підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Згідно із частиною четвертою статті 74 Закону № 580-VIII України особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі по тексту Порядок № 261).

Цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:

- дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно із пунктом 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.

Таку типову форму затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.03.2017 № 173, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 07 березня 2017 року за №321/30189.

Судом встановлено, що зміст укладеного з відповідачем Контракту відповідає умовам вказаної типової форми та передбачає (пункт 3 розділ ІІ) обов`язок відповідача відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі дострокового розірвання контракту, а також в разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.

Так, пунктом 3 розділу ІІ Контракту № 556 від 01.09.2019 передбачено, що особа зобов`язується у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до пункту 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію».

Вказаний контракт був підписаний особисто відповідачем.

Таким чином, підписуючи вказаний контракт, відповідач, ознайомлюючись з його змістом, усвідомлювала, що в разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання, вона буде зобов`язана відшкодувати навчальному закладу фактичні витрати, пов`язані з її утриманням та свідомо погодилася на виконання таких умов.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).

Розрахунок витрат на утримання осіб у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.

На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Як вже було встановлено судом вище, наказом ГУНП у м. Києві від 08.12.2025 №2211 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини першої статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0149561), інспектора сектору кримінального аналізу відділу кримінальної поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, 08 грудня 2025 року.

Отже, відповідач звільнена зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання на підставі пункту 7 чачстини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Суд звертає увагу, що відповідач підписувала контракт особисто на запропонованих типових умовах та була обізнана про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, або ж звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу.

Відповідно до довідки про витрати на утримання курсанта ОСОБА_1 за період з 15.08.2019 по 12.04.2023 навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ становлять 82263,56 грн, в тому числі: грошове забезпечення- 12630,04 грн; продовольче забезпечення - 33091,21 грн; медичне забезпечення - 404,53 грн; речове забезпечення - 14051,13 грн; вартість комунальних послуг і спожитих енергоносіїв - 22086,65 грн.

Доводи відповідача щодо незгоди із розрахунками позивача, зазначеними у вказаній довідці, суд сприймає критично, оскільки відповідачем у справі не спростовано належними та допустимими доказами, що зазначений розрахунок нею оскаржувався протягом навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ або після відрахування з числа курсантів чи звільнення зі служби в Національній поліції України.

Як вже було встановлено вище, відповідача було ознайомлено 08.12.2025 з повідомленням про зобов`язання протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати МВС України, в особі Харківського університету внутрішніх справ, витрати на навчання в повному розмірі за весь період навчання, в сумі 82263,56 грн.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України, тощо.

При цьому, питання правомірності визначення суми заборгованості не охоплюється предметом даного позову, оскільки розрахунки фактичних видатків державного бюджету, які підлягають відшкодуванню відповідачем, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Наведене є однією із гарантій дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.08.2018 у справі №821/381/17 та від 22.08.2018 у справі №820/1878/16.

Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання відповідача на постанови Верховного Суду у справах №520/9705/19 та №520/11529/19 є незмістовним, оскільки згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказані справи мають інший предмет спору, аніж розглядувана справа та в касаційному провадженні не переглядалися взагалі.

Твердження ОСОБА_1 щодо необхідності застосування судом пропорційного відшкодування лише частини витрат у зв`язку із відпрацюванням відповідачем більшої частини встановленого строку служби після закінчення навчання, суд вважає необґрунтованими, оскільки Порядком 261 не передбачено можливості пропорційного зменшення суми відшкодування залежно від фактично відпрацьованого строку служби після закінчення навчання. Підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування витрат є сам факт звільнення зі служби до закінчення встановленого законодавством та умовами контракту строку.

Відтак, відповідач, будучи обізнаною під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту або ж звільненні зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчального закладу, на даний час зазначену вище суму коштів не відшкодувала, доказів на спростування зазначеного суду не надано, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача в судовому порядку.

Згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини другої 2 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки в даному випадку позивач виступав в якості суб`єкта владних повноважень, судові витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Харківського національного університету внутрішніх справ (м. Харків, пр. Льва Ландау, 27, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ (рахунок UA1005066, Державне казначейство України в м. Київ, МФО 820172, ) витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, в сумі 82263,56 грн (вісімдесят дві тисячі двісті шістдесят три гривні 56 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян