Справа № 420/4784/25
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/4784/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року у справі №420/4784/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії від 31.10.2024 року №98;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року в ДП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 період служби в радянській армії з 13.05.1985 року по 18.05.1987 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням всіх періодів пільгової роботи до страхового стажу згідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року, в тому числі на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення 23.10.2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що всупереч вимог законодавства України ГУ ПФУ не зарахувало до страхового та пільгового стажу позивача періоди його роботи, зазначені в трудовій книжці. Як наслідок, відсутність необхідного стажу слугувало підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 29 вересня 2025 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області «Про відмову в призначенні пенсії» ОСОБА_1 від 31.10.2024 року №98.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року в ДП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 період служби в радянській армії з 13.05.1985 року по 18.05.1987 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 , з врахуванням всіх періодів пільгової роботи до страхового стажу, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року, в тому числі на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення 23.10.2024 року.

Ухвалюючи означене судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи є трудова книжка. При цьому, вимоги про підтвердження наявного трудового стажу іншими документами, можливі лише при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Відтак, чинним законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці відносно відомостей про період роботи, що можуть міститися в інших документах.

У свою чергу, в оскаржуваному рішення пенсійним органом не наведено жодних зауважень до відповідних записів у трудовій книжці, а також не заперечується, що позивач працював за посадою, яка дає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

При цьому, як зауважено судом першої інстанції, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Факт ненадходження відрахувань із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України за спірні періоди, за відсутності вини останнього, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи.

Не погоджуючись з означеним рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (далі скаржник, Головне управління, пенсійний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило апеляційний суд скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, пенсійним органом прийнято спірне у цій справі рішення у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу 5 років. Також, на думку суб`єкта владних повноважень, зобов`язуючи відповідача вчинити певні дії, суд першої інстанції втрутився у його дискреційні повноваження. Крім того, пенсійний орган не погоджується із стягненням з відповідача на користь позивача судового збору.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як з`ясовано апеляційним судом та установлено судом першої інстанції, 23.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії на підставі приписів статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи принцип екстериторіальності, вказана заява передана на розгляд Головному управлінню ПФУ в Одеській області.

31.10.2024 року розглянувши заяву та додані до неї документи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №98 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 5 років, в наявності згідно до розрахунку стажу лише 04 років 06 місяців 03 дні.

Так, як зазначено у рішення пенсійного органу, за наданими до заяви документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 10 місяців 21 день. Страховий стаж з урахуванням кратності становить 27 років 10 місяців 21 день. Пільговий стаж за Списком №1 становить 04 роки 06 місяців 03 дні. Вік ОСОБА_1 58 років.

До страхового стажу не зараховано:

- період проходження військової служби з 13.05.1985 року по 18.05.1987 року, згідно до тимчасового посвідчення від 03.05.2018 року № НОМЕР_2 , оскільки дата народження не відповідає паспортним даним (вказано тільки рік);

- періоди роботи з 01.01.2001 року по 01.12.2001 року та з 02.12.2001 року по 14.07.2003 року, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5.

До пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року, згідно до відомостей довідки від 18.10.2024 року №0050/24 зазначена в ній посада не відповідає посаді відповідно до пункту 3 розділу XXII постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 24.06.2016 року №461.

Як зазначено пенсійним органом, з урахуванням наведеного ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату - 03.10.2029 року.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду із цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, межі дій суб`єкта владних повноважень - органу пенсійного фонду чітко визначені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Згідно із частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Приписами частини першою статті 56 Закону №1788-XII установлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема, будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно до положень пункту 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За вимогами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком, зокрема, додаються документи про стаж, що визначені Порядком №637.

Положеннями пунктів 3, 17, 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому, підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Зміст вище наведених правових норм свідчить, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В контексті обставин цієї справи та доводів ГУ ПФУ, покладених в основу рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, судова колегія зазначає, що відсутність у ОСОБА_1 необхідного пільгового стажу за позицією пенсійного органу полягає у не врахуванні до такого стажу періодів роботи позивача, а саме:

- з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року, оскільки згідно до відомостей довідки від 18.10.2024 року №0050/24 зазначена в ній посада не відповідає посаді відповідно до пункту 3 розділу XXII постанови Кабінету Міністрів України, якою затверджено Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах від 24.06.2016 року №461.

Як з`ясовано судом першої інстанції та установлено апеляційним судом, у відповідності із змістом довідки №0062/24 від 30.12.2024 року ОСОБА_1 працював повний робочий день на ДСП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат» в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці безпосередньо і постійно повний робочий день з радіоактивними речовинами у закритому і відкритому вигляді (при цьому інших робіт не виконував):

з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року - 01 рік 07 місяців 11 днів на посаді переробника радіоактивних відходів 5-го розряду пункту зберігання радіоактивних відходів ДСП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат».

Характер роботи:

«Робота в умовах радіаційної шкідливості з приймання, завантаження, транспортування, розвантаження, сортування, зберігання, захоронення РАВ, забрудненого устаткування або на обслуговуванні транспортних засобів, забруднених РР, та ідентифікації РР і ДІВ на підприємствах, що використовують ДІВ та РР, а також з дезактивації обладнання та приміщень. Безпосередня участь у ліквідації радіаційних аварій на території КДМСК та в зоні обслуговування. Роботи з РАВ проводяться по І класу. Іонізуюче випромінювання. Робота з радіоактивними речовинами з активністю понад 10 мілікюрі радію -226 або еквівалентною за радіотоксичністю кількістю радіоактивних речовин протягом 80,5% робочої зміни, що передбачено Списком №1 розділ XXII п.1 відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461.».

Вище зазначена інформація, яка міститься у довідці №0062/24 від 30.12.2024 року вказана на підставі:

а) Наказів:

- № 94-к/тр від 15.05.2018 року про прийняття ОСОБА_1 ;

- № 288-к/тр від 26.12.2019 року про звільнення;

- № 11 від 17.02.2015 року про результати атестації робочих місць за умовами праці;

- №189 від 30.12.2016 року про результати проведення додаткової атестації робочих місць за умовами праці;

- щорічні накази про допуск до роботи з радіоактивними речовинами та віднесення до категорії А опромінюваних осіб;

б) копія Картки індивідуального обліку дози опромінення персоналу категорії А.

При цьому, як убачається з довідки №0062/24 від 30.12.2024 року, протягом усього часу роботи на ДСП «Київський ДМСК» ОСОБА_1 користувався скороченим робочим тижнем (36-годинний робочий тиждень), додатковою відпусткою, одержував надбавку до заробітної плати за роботу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці.

За частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відтак, у разі сумніву ГУ ПФУ має право звернутися до відповідного підприємства, установи та організації з метою здійснення відповідної перевірки обґрунтованості видачі та достовірності поданої довідки, а також відомостей щодо особи, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов її праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Більше того, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Отже, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Як слідує зі змісту трудової книжки серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року, у ній міститься запис про роботу позивача з 16.05.2018 року по 26.12.2019 року на посаді переробника радіоактивних відходів 5-го розряду II пункту зберігання радіоактивних відходів ДСП «Київський державний міжобласний спеціальний комбінат» з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 розділ XXII п.1.

Апеляційний суд наголошує, що зазначені записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року містять чіткі та послідовні відомості щодо роботи ОСОБА_1 з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 розділ XXII п.1., є зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи підприємства з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємств, на підставі яких призначено і звільнено позивача з посади, тобто є належними та допустимими доказами в підтвердження страхового стажу.

Крім цього, судова колегія зауважує, що трудова книжка серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року містить запис на сторінці 2-3 «служба в рядах радянської армії з 13.05.1985 року по 18.05.1987 року військовий білет серії НОМЕР_3 ».

У трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 04.02.1985 року на сторінці 10-11 наявні записи №13-14 про прийняття на роботу з 01.12.2001 року (наказ від 01.12.2001 року №2) та звільнення з роботи 14.07.2003 року (наказ від 14.07.2003 №1) у ТОВ «Карнет Плюс» (). Станом на час розгляду справи ТОВ «Карнет Плюс» () має статус зареєстровано (з 05.11.2001 року понад 23 роки).

У свою чергу, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 вище вказаних періодів, органом Пенсійного фонду не враховано, що чинним законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці відносно відомостей про період роботи, які можуть міститися в інших документах.

Стосовно не зарахування пенсійним органом періоду роботи позивача з 01.01.2001 року по 01.12.2001 року та з 02.12.2001 року по 14.07.2003 року, оскільки відсутня інформація про нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб, судова колегія вказує про таке.

За визначенням статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно до статті 20 Закону № 1058, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

У відповідності до положень статті 106 Закону № 1058, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, за змістом вищезазначених норм слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Факт ненадходження відрахувань із заробітної плати позивача до Пенсійного фонду України за спірні періоди, за відсутності вини позивача, не є підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи.

З урахуванням викладеного, судова колегія вказує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством - страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а тому відсутність відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 року у справі №144/669/17, від 30.12.2021 року у справі №348/1249/17.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, у даному випадку відсутні правові підстави для відмови в зарахуванні до страхового та пільгового стажу спірних періодів роботи позивача, оскільки такі підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів відхиляє твердження скаржника про втручання суду першої інстанцій в дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки обраний окружним адміністративним судом спосіб захисту порушеного права позивача відповідає загальному правому підходу до визначення дискреційних повноважень, сформульованому, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.03.2023 року у справі № 200/17742/21.

Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Більше того, не є юридично спроможними твердження суб`єкта владних повноважень стосовно заборони Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судового збору, оскільки відшкодування позивачу у такий спосіб понесених судових витрат відповідає положенням статті 139 КАС України, які є спеціальними в контексті спірного питання.

Установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи.

У зв`язку з чим колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 року у справі №420/4784/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Н.В. Вербицька