Справа № 705/6884/25
Суддя: Душин О. В.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/6884/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Душин Олексій Владиславович розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пров. Тихий, 3а, м. Умань, Черкаська область, ) про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору,

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору.

Позов обґрунтований тим, що 24.04.2019 року Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) (Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) Бойко Т.Д. було винесено Постанову про відкриття ВП № 58982980 на виконання Наказу Господарського суду м. Києва № 910/6968/16 від 29.01.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 (надалі - Позивач) на користь ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» боргу в розмірі 298 903,85 грн.

25.06.2020 року Головним державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення без виконання Наказу № 910/6968/16 виданого 29.01.2019 р. Господарським судом м. Києва, яка надійшла 28.05.2020 р. за вх. № 10077/19.16-31/5.

Згідно даної Постанови Головним державним виконавцем було постановлено: виконавчий документ Наказ № 910/6968/16 від 29.01.2019 виданий Господарським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» боргу в розмірі 298 903,85 грн. повернути стягувачу, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділити в окремі виконавчі провадження, виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 25.06.2023, копію постанови направити стягувачу.

06.07.2020 року Головним державним виконавцем було винесено Постанову про відкриття ВП № 62466789 про стягнення з Позивача виконавчого збору в розмірі 29 890,39 грн.

В ході здійснення виконавчих дій в межах ВП № 62466789 Головним державним виконавцем було винесено наступні постанови:

02.11.2020 року Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62466789

02.11.2020 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

14.07.2021 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

12.10.2021 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

12.10.2021 року Постанова про розшук майна боржника ВП № 62466789

19.09.2022 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

11.07.2023 року Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 62466789

11.07.2023 року Постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 62466789.

11.07.2023 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

04.12.2023 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

04.06.2024 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

13.02.2025 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789

Позивач вважає такі дії Головного державного виконавця неправомірними, такими, що порушують його права гарантовані Конституцією України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод, виходячи з наступного.

Після повернення Відповідачем Наказу Господарського суду м. Києва № 910/6968/16 від 29.01.2019 року Стягувачу, Стягувач звернувся із заявою про примусове виконання Наказу Господарського суду м. Києва № 910/6968/16 від 29.01.2019 року до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С., у якого і перебував на виконанні зазначений Наказ.

04.08.2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. винесено Постанову про закінчення ВП № 64544646 в зв`язку з стягненням боргу.

Відповідно до зазначеної Постанови борг з Позивача стягнуто повністю згідно виконавчого документа, в тому числі витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця. Виконавче провадження № 64544646 закінчено. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Знято всі арешти з грошових коштів боржника у всіх банківських установах, які накладалися в межах даного виконавчого провадження.

Незважаючи на те, що з Позивача в повному обсязі стягнено заборгованість, на рахунки позивача досі накладено арешти, майно Позивача знаходиться у розшуку на підставі Постанов Відповідача.

На підставі викладеного позивач просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження № 62466789 від 06.07.2020 року; 2) зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

закінчити виконавче провадження № 62466789 від 06.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 29 890 грн., 30 коп. від 06.07.2020 року ВП № 62466789; 3) зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 , накладений Постановами від 02.11.2020 року, 14.07.2021 року, 12.10.2021 року, 19.09.2022 року, 11.07.2023 року, 04.12.2023 року, 04.06.2024 року, 13.02.2025 року про арешт коштів боржника та припинити розшук майна оголошений згідно Постанови від 12.10.2021 року; 4) витрати зі сплати судового збору покласти на Відповідача; 5) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн., 00 коп.

2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі

28.11.2025 року ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Вказана ухвала була доставлена в електронний кабінет відповідача в системі «Електронний суд» 28.11.2025 року.

Станом на день розгляду справи відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву до суду не подав.

3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Суд, вивчивши обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Судом встановлено, що на виконанні Уманського МВ ДВС ЦМУМЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва №910/6968/16 від 29.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «УКРВЕТСАНЗАВОД» боргу в розмірі 298 903,85 грн.

25.06.2020 року Головним державним виконавцем було винесено Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви стягувача про повернення без виконання Наказу № 910/6968/16 виданого 29.01.2019 р. Господарським судом м. Києва, яка надійшла 28.05.2020 р. за вх. № 10077/19.16-31/5, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження виділено в окремі виконавчі провадження.

06.07.2020 року Головним державним виконавцем було винесено Постанову про відкриття ВП № 62466789 про стягнення з Позивача виконавчого збору в розмірі 29 890,39 грн.

Під час здійснення виконавчих дій в межах ВП № 62466789 Головним державним виконавцем було винесено наступні постанови:

02.11.2020 року Постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 62466789, а саме: визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69 грн.;

02.11.2020 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

14.07.2021 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

12.10.2021 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

12.10.2021 року Постанова про розшук майна боржника ВП № 62466789, а саме: оголошено в розшук майно боржника: реєстраційний/кадастровий номер: НОМЕР_2 , найменування: BMW, VIN/номер шасі: НОМЕР_3 ;

19.09.2022 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

11.07.2023 року Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 62466789, а саме: звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ «Фоденс Груп»;

11.07.2023 року Постанова про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 62466789, а саме: визначено для боржника розмір додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 181 грн.;

11.07.2023 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

04.12.2023 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

04.06.2024 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789;

13.02.2025 року Постанова про арешт коштів боржника ВП № 62466789.

Боржник ОСОБА_1 та представник боржника адвокат Мовчанюк Н.П. зверталися із заявою та скаргою до Відділу ДВС у м. Умані Уманського району, просили скасувати накладені арешти на майно та кошти, посилаючись на те, що стягувач звернувся із заявою про примусове виконання Наказу Господарського суду м. Києва № 910/6968/16 від 29.01.2019 року до Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. 04.08.2025 року Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. винесено Постанову про закінчення ВП № 64544646 в зв`язку з стягненням боргу (додаток 1). Тобто, Приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком О.С. вже стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження з ОСОБА_1

29.10.2025 за вих. №178474/5 Відділом ДВС у м. Умані Уманського району Черкаської області було надано відповідь, що постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 29890.30 грн. у в/п №58982980 була правомірно винесена державним виконавцем 25.06.2020 року, тобто ще до того, як було стягнуто заборгованість приватним виконавцем, тому підстави для скасування даного процесуального документа відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту також - Закон №1404-VIII).

Положеннями статті 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Приписами частини першої та другої статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIIІ визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону №1044-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Судом достовірно встановлено, що наказ №910/6968/16, виданий 29.01.2019 року суддею Господарського суду м. Києва А.В.Яковенко перебував на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича, в/п №64544646 та був виконаний, що підтверджується копією постанови від 04.08.2025 у в/п №64544646, відповідно до якої борг стягнуто повністю згідно виконавчого документа, в тому числі витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця, виконавче провадження закінчено.

За приписами частини першої-п`ятої статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі по тексту також - Закон №1403-VIII) за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Судом встановлено, що у межах спірних відносин за одним і тим самим виконавчим документом (наказ №910/6968/16, виданий 29.01.2019 року суддею Господарського суду м. Києва А.В.Яковенко) здійснюється стягнення з позивача як виконавчого збору, так і стягнуто основну винагороду приватного виконавця.

Стосовно розв`язання питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 звернув увагу на таке.

Системний аналіз Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що цей закон не містить юридичної норми, яка необхідна для регламентації правовідносин, які виникли у справі. Цей Закон містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям.

Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця.

Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість.

Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Своєю чергою, ця ситуація здатна підважити засади виконавчого провадження й атакувати такі стрижневі елементи верховенства права як правова визначеність і поважання людських прав.

Іншим аспектом цієї проблеми є балансування прав та інтересів учасників виконавчого провадження.

Так, указана проблема за колом осіб, головним чином, стосується прав та інтересів державних виконавців, приватних виконавців і боржників. Однак з-поміж інших учасників виконавчого провадження саме боржники перебувають у найбільш уразливому становищі, позаяк у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання зобов`язані платити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Зрештою проблематика, яка зумовлена неповнотою законодавства, стосується й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту, який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам.

Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

У цьому контексті насамперед Верховний Суд зауважив, що означене питання (про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа) полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, суд зазначає, що виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, як уже зазначалося, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується інших правовідносин, ніж означені в межах цієї справи у зв`язку з відсутністю факту передачі виконавчого документа.

Однак, на відміну від решти положень виконавчого законодавства, тільки ця норма Закону №1404-VIII регулює подібні суспільні правовідносини.

Так, вона містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець.

Тобто норми частини восьмої статті 27 Закону №1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагороди. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього, Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/6215/19 зробив висновок, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин дав Верховному Суду підстави зробити такий висновок: «у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається».

Застосування аналогії закону дозволяє суду також зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає, зокрема, у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, скасуванні постанови про стягнення виконавчого збору, тощо.

Положеннями ч. 1 ст. 40 Закону встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи наявність постанови про закінчення виконавчого провадження №64544646, яка підтверджує сплату витрат виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва у справі №910/6968/16, який до цього перебував на виконанні у Відділі ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області та був повернутий стягувачу з подальшим винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, суд дійшов висновку про наявність підстав для захисту права боржника (позивача) з метою недопущення подвійного стягнення з нього виконавчого збору і основної винагороди за виконавчим документом №910/6868/16, шляхом визнання протиправною та скасування постанови від 06.07.2020 №62466789 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 29890,39 грн. Відтак, виконавче провадження №62466789 підлягає закінченню з одночасним скасуванням всіх заходів примусового виконання рішення, вжитих державним виконавцем в ході вказаного виконавчого провадження.

5. Щодо витрат зі сплати судового збору

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.11.2025.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

6. Щодо судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами третьою-п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Позивач у позові просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн., проте до позовної заяви долучений лише ордер про надання правничої допомоги та копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Ця справа розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог статті 262, 263 КАС України, тобто розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Тобто всі докази у справі мають бути подані сторонами упродовж тридцяти днів з дня відкриття провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом сформована усталена практика з питань стягнення витрат на правничу допомогу.

Остання системна правова позиція викладена у постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23: «Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №826/15063/18 та від 22 жовтня 2021 року у справі №160/7922/20 виходив з того, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Адвокат не надав у строки визначені Кодексом адміністративного судочинства України документи необхідні для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також докази, які підтверджують неможливість їх подання до дати розгляду справи по суті.

За приписами частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів тощо), що визначено частиною 7 статті 139 КАС України.

Суд звертає увагу, що зазначення в позовній заяві узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватися як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в даному випадку на правничу допомогу), адже за такого викладу, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Формулювання адвокатом доводу у позові про стягнення всіх судових витрат - не свідчить про неможливість надання таких доказів адвокатом чи позивачем до ухвалення рішення судом у спрощеному провадженні, а свідчить про невиконання належним чином процесуальних обов`язків.

Зазначений висновок суду узгоджується із висновком Верховного Суду, висловленим в ухвалах від 07 липня 2023 року у справі №340/2823/21, від 26 липня 2023 року у справі №640/11775/20, а також у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22.

Враховуючи наведене, беручи до уваги правові висновки Верховного Суду, оскільки позивач до ухвалення судом рішення у справі не вказав про наявність поважних, об`єктивних причин, які б перешкоджали поданню доказів на підтвердження заявленого розміру понесених судових витрат (щодо правничої допомоги), суд дійшов висновку про відсутність підстав про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.241-246,286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження № 62466789 від 06.07.2020 року;

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України

закінчити виконавче провадження № 62466789 від 06.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 29 890 грн., 30 коп. від 06.07.2020 року ВП № 62466789.

Зобов`язати Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з майна та коштів ОСОБА_1 , накладений Постановами від 02.11.2020 року, 14.07.2021 року, 12.10.2021 року, 19.09.2022 року, 11.07.2023 року, 04.12.2023 року, 04.06.2024 року, 13.02.2025 року про арешт коштів боржника та припинити розшук майна боржника оголошений згідно Постанови від 12.10.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пров. Тихий, 3а, м. Умань, Черкаська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 24 березня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пров. Тихий, 3а, м. Умань, Черкаська область, ).

Суддя О.В. Душин