Справа № 490/2566/26
Суддя: Саламатін О. В.
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/2566/26
н/п 2-аз/490/11/2026
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року місто Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатін О.В., розглянувши матеріали заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову №29 від 19.01.2026 року про накладення на нього адміністративного стягнення.

Разом з адміністративним позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якому просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - постанови №29 від 18.02.2026 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконавчому провадженні №80496965 та заборонити органам державної виконавчої служби (приватним виконавцям) вчиняти будь-які виконавчі дії щодо стягнення коштів або майна за вказаною постановою до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

В обгрунтування заяви ОСОБА_1 вказано, що на підставі постанови про накладення на нього адміністративного стягнення №29 від 18.01.2026 р., відкрите виконавче провадження № 80496965, в межах якого державним виконавцем Процько Євгенієм Валерійовичем накладено арешт на його банківські рахунки та вживаються заходи щодо примусового стягнення коштів. Заявник стверджує, що оскільки оскаржувана постанова є єдиною підставою для стягнення коштів, а факт її законності наразі перевіряється судом, подальше проведення виконавчих дій призведе до безпідставного списання його коштів та порушення його прав на розпорядження власною власністю.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.03.2026 року дану заяву передано на розгляд судді Саламатіну О.В.

24.03.2026 року матеріали заяви передано судді.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до заяви документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами ч. 1, 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року №9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову, існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Із наведеного випливає, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд згідно ч. 1 ст. 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №80496965.

Разом з тим, на підтвердження підстав для забезпечення позову заявником надано лише скріншот повідомлення на мобільному телефоні про наявність постанови про арешт коштів, з якого неможливо встановити на підставі якого виконавчого документу, в рамках виконавчого провадження №80496965, арештовано кошти ОСОБА_1 .

Крім того, у матеріалах заяви відсутні будь-які докази того, що виконавче провадження №80496965 дійсно відкрито на підставі постанови №29 від 18.01.2026 року. Заявник не надав копії постанови про відкриття виконавчого провадження або витягу з Єдиного реєстру виконавчих проваджень.

При цьому, суддя зазначає, що під час розгляду клопотання суд повинен, виходячи з конкретних доказів, оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Натомість, позивачем не конкретизовано можливих наслідків та не надано доказів їх можливого настання. Більш того, обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову є узагальнюючим, без конкретизації позивачем конкретних негативних наслідків, до яких може призвести невжиття заходів забезпечення, та в який спосіб це утруднить в майбутньому захист прав позивача в межах справи за його позовом про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевказане, а також те, що заявником не надано документи, що підтверджують відомості, потрібні для забезпечення позову, а саме: факт перебування оспорювальної постанови на виконанні у відділі ДВС, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 5 ст. 154 КАС України).

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін