Справа № 380/25626/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 рокусправа № 380/25626/25
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу.

Обставини справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про примусове стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 податкового боргу у загальній сумі 22302 (двадцять дві тисячі триста дві) гривні 26 копійок.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач є власником об`єктів житлової нерухомості, а відтак, в силу імперативних норм Податкового кодексу України, є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач вказує, що на підставі наявної в базах даних інформації про об`єкти оподаткування, контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача низку податкових повідомлень-рішень про визначення суми грошового зобов`язання за відповідні податкові періоди. Оскільки відповідач у встановлені законодавством строки визначені суми податку не сплатила, а процедуру їх адміністративного чи судового оскарження не ініціювала, вказані грошові зобов`язання набули статусу узгодженого податкового боргу. З метою забезпечення стягнення заборгованості, відповідачу у передбаченому законом порядку направлена податкова вимога. Однак, вжиті заходи досудового врегулювання не дали результату, у добровільному порядку борг сплачено не було. З огляду на тривале невиконання відповідачем свого конституційного обов`язку зі сплати податків, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 02 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

Враховуючи категорію та незначну складність спору, судом вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до приписів статті 262 КАС України.

Вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву та доказів, якими він обґрунтовується.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено на (зареєстровану) адресу відповідача рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення.

Згідно з даними офіційного вебпорталу АТ Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень, судова кореспонденція (штрихкодовий ідентифікатор R66) не отримана адресатом та 16.02.2026 року повернулася на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку: повернення за закінченням встановленого терміну зберігання.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. Направлення судової кореспонденції за зареєстрованою адресою проживання є належним виконанням судом обов`язку щодо повідомлення учасника справи. Неотримання поштового відправлення через неявку до відділення зв`язку є наслідком пасивної поведінки самої особи щодо належної організації отримання пошти.

Таким чином, у розумінні норм процесуального закону, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи судом з 16 лютого 2026 року.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, пояснень по суті спору чи будь-яких клопотань (зокрема, про розгляд справи у судовому засіданні або про продовження процесуальних строків) від відповідача до суду не надходило.

Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області. Відповідно до інформаційних баз даних контролюючого органу та відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач є власником об`єктів житлової нерухомості.

В силу приписів статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК України), відповідач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

На виконання вимог податкового законодавства, контролюючим органом за податковою адресою (місцем реєстрації) відповідача було сформовано та надіслано податкові повідомлення-рішення (форми Ф), якими визначено суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, а саме:

№ 0-1912 від 14.04.2021 на суму 1 529,66 грн;

№ 0-1912 від 05.09.2022 на суму 1 913,18 грн;

№ 0-1912 від 05.09.2022 на суму 1 290,82 грн;

№ 0-1912 від 03.04.2023 на суму 6 217,83 грн;

№ 0-1912 від 03.04.2023 на суму 4 195,17 грн;

№ 0-1912 від 15.04.2024 на суму 4 272,77 грн;

№ 0-1912 від 15.04.2024 на суму 2 882,83 грн.

Загальна сума податкових зобов`язань за вказаними рішеннями становить 22302,26 грн.

Згідно п. 4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846) та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак податкові повідомлення-рішення (а.с.11-12) надіслані відповідачеві податковим органом вважаються врученими платнику податків, в розумінні вимог зазначеного Положення.

Судом встановлено, що зазначені податкові повідомлення-рішення відповідачем в адміністративному чи судовому порядку не оскаржувалися. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до статті 56 ПК України, визначені у них суми грошових зобов`язань набули статусу узгоджених.

У зв`язку з їх несплатою у встановлені статтею 266 ПК України строки, вказані суми трансформувалися у податковий борг.

Згідно з наданою позивачем довідкою про податкову заборгованість №9724/5/13-01-13-06-12 від 15.09.2025, загальна сума заборгованості відповідача перед бюджетом становить 23 653,79 грн.

Протее предметом стягнення у адміністративній справі є лише частина цього боргу, яка виникла безпосередньо на підставі вищеперелічених семи податкових повідомлень-рішень, на загальну суму 22 302,26 грн.

Суд розглядає справу виключно в межах заявлених позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України.

З метою забезпечення виконання платником свого податкового обов`язку та дотримання процедури примусового стягнення, керуючись вимогами статті 59 ПК України, контролюючим органом було сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми Ф від 01.06.2023 року № 0-1301.

Суд звертає увагу, що згідно з абзацом третім пункту 59.3 статті 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) платнику податків лише один раз і є чинною до повного погашення всього податкового боргу, в тому числі й тих сум, що виникли після її формування. Зазначена податкова вимога є чинною, не скасована та не відкликана.

Податкова вимога надсилалась відповідачеві відповідно до положень п. 6 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770.

Податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Вказана вимога залишена без виконання, податковий борг відповідач не погасив.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей конституційний обов`язок є безумовним, має загальний характер і поширюється на всіх суб`єктів права власності.

Вказаний конституційний імператив деталізовано в нормах Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України закріплено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Спеціальні норми, що регулюють порядок адміністрування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, містяться у статті 266 ПК України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками цього податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України встановлено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Законодавцем також чітко визначено строки виконання цього податкового обов`язку. Відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, контролюючий орган на виконання покладених на нього функцій сформував та надіслав відповідачу податкові повідомлення-рішення.

Відповідач не скористалася своїм правом на їх оскарження в адміністративному або судовому порядку, передбаченому статтею 56 ПК України. Водночас, визначені у них суми податку відповідач протягом встановленого 60-денного строку не сплатила.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, у зв`язку з несплатою нарахованих контролюючим органом сум податку у встановлені законом строки та відсутністю факту їх оскарження, вказані грошові зобов`язання відповідача в силу закону трансформувалися у статус узгодженого податкового боргу.

Держава в особі контролюючих органів наділена повноваженнями щодо вжиття заходів примусового стягнення несплачених податків. Механізм реалізації цих повноважень регламентовано статтями 59, 87 та 95 ПК України.

Обов`язковою передумовою для ініціювання процедури стягнення є направлення платнику податкової вимоги. Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Суд акцентує увагу на приписах абзацу третього пункту 59.3 статті 59 ПК України, згідно з якими податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після спливу граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. При цьому, податкова вимога надсилається платнику податків лише один раз та є чинною до повного погашення всього податкового боргу. Вона поширює свою дію і на ті суми боргу, які виникли після її формування.

Матеріалами справи підтверджується факт винесення та направлення на адресу відповідача податкової вимоги форми Ф від 01.06.2023 року.

Зазначена вимога не скасована, не відкликана та є легітимною підставою для вжиття заходів стягнення щодо всього наявного у відповідача боргу.

Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Суд констатує, що станом на час звернення контролюючого органу до суду із цим позовом (січень 2026 року) зазначений 30-денний строк, що гарантує право особи на добровільне погашення боргу, сплив.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення ПК України, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зупинявся перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Крім того, Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 № 2120-IX статтю 102 ПК України було доповнено пунктом 102.9.

Згідно з цим пунктом, на період дії правового режиму воєнного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває досі, строки звернення до суду з вимогою про стягнення податкового боргу за заявлені періоди позивачем не пропущено.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Оцінюючи наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд доходить висновку, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, повністю довів факт наявності у відповідача узгодженого податкового боргу в загальному розмірі 22 302,26 грн.

Також позивачем доведено неухильне дотримання передбаченої законом процедури його примусового стягнення.

Натомість, відповідач не спростувала доводів контролюючого органу, не надала суду відзиву на позов чи жодних доказів добровільного погашення спірної суми заборгованості. За таких обставин, зважаючи на те, що податковий борг є узгодженим та несплаченим, позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області визнаються судом законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки таких витрат позивачем понесено не було, а від сплати судового збору він звільнений в силу закону, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 258, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) податковий борг в сумі 22302 (двадцять дві тисячі триста дві) гривні 26 копійок.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25.03.2026.

Суддя Коморний О.І.