Справа № 420/28502/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 69 від 23.07.2025 року щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік та з 25.12.2002 року по 31.10.2005 рік та відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік та з 25.12.2002 року по 31.10.2005 рік та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 12.08.2025 р.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 23.07.2025 року рішенням № 69 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області їй відмовлено у призначенні пенсії, періоди роботи Позивача з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік та з 25.12.2002 року по 31.10.2005 рік не зараховано до стажу, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу та наявне виправлення у даті прийняття на роботу.

Позивач вказує на те, що записи в трудовій книжці містять всю необхідну інформацію про період роботи позивача, та звертає увагу на те, що за період з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік, запис про прийняття на роботу був завірений печаткою з назвою підприємства. Щодо виправлення в записі про прийом позивача на роботу в середню школу № 235 це є лише недоліком заповнення трудової книжки. У трудовій книжці позивача міститься запис про наказ про прийняття на роботу № 105 від 25.12.2002 року. Також факт роботи позивача підтверджується довідкою від 23.06.2025 року № 01-28/328. Наявність недоліків, зазначених відповідачем при оформленні трудової книжки не може ставити під сумнів достовірність записів про роботу особи, також не можна розцінювати такі записи як неправильні або не точні та такі, які не підтверджують трудову діяльність особи.

Позивач зазначає, що обов`язок щодо оформлення та ведення трудових книжок покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки, а не на працівника, а тому наявність таких недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для неврахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача.

Ухвалою суду від 25.08.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі для надання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі та матеріали адміністративного позову було надіслано до Електронного кабінету, що підтверджується наявними у справі довідками.

Втім, відповідачем не надано відзиву на позов, що не є перешкодою для розгляду справи.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.07.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №69 від 23.07.2025 про відмову у призначенні пенсії відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону становить 32 роки. За даними документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування стаж склав 29 років 5 місяців 17 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1983, а саме:

- з 07.05.1993 по 02.06.1999, оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу;

- з 25.12.2002 по 31.10.2005, оскільки наявне виправлення дати прийняття на роботу, в уточнюючій довідці від 23.06.2025 №01-28/328 зазначено дату прийняття на роботу 25.01.2002, що не відповідає даті наказу про прийняття (25.12.2002). Уточнююча довідка підлягає підтвердження первинними документами. Зазначений період частково зарахований згідно даним, наявним в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування форми ОК-5.

Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутності необхідного страхового стажу.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:

-пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

-страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Документи, необхідні для перерахунку пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (в редакції чинні на час внесення запису про прийняття позивача на роботу на підприємство Ай Ван Транс), передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження, професія, спеціальність; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту 2.13 Інструкції №162, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Єдиній номенклатурі посад службовців, або у відповідності до штатного розпису.

Також, відповідно до п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N58 (в редакції чинній на час внесення запису про прийняття на роботу до середньої школи №235), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.14. Інструкції визначено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

З огляду на викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

Оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік та з 25.12.2002 року по 31.10.2005 рік суд зазначає, що згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 05.09.1983, у ній здійснені такі записи про періоди трудової діяльності позивача:

- запис №9 від 07.05.1993 зарахована в транспортний відділ на посаду медичного диспетчера підприємства АЙ ВАН ТРАНС на підставі наказу №37-к від 07.05.93;

- запис №10 від 25.09.1996 переведена на посаду старшого медичного диспетчера на підставі наказу №139 від 26.09.96;

- запис №11 від 02.06.1999 звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі наказу №97-к від 29.05.99;

- запис №14 від 25.12.2002 призначена на посаду працівника школи на підставі наказу №105 від 25.12.2002;

- запис №15 від 31.10.2005 звільнена з роботи за власним бажанням на підставі наказу №154-к від 31.10.2005.

Дослідивши вказані записи трудової книжки суд встановив, що указані записи про трудову діяльність позивача внесені у хронологічному порядку, в тому числі із зазначенням дати прийняття на роботу, звільнення з роботи, реквізитів розпорядчих документів, засвідченням цих записів підписом уповноваженої особи та відтиском печатки підприємства.

Щодо підстав не зарахування до страхового стажу позивача періоду з 07.05.1993 року по 02.06.1999 рік оскільки відсутня назва підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу, суд зауважу, що записи про прийняття та звільнення з роботи завірені печаткою підприємства, що дає можливість встановити роботодавця позивача у вказаний період.

З приводу посилання відповідача на наявність виправлення у даті прийняття на роботу, суд вважає за доцільне звернути увагу, що у записі №14 у даті прийняття на роботу -« 25.12.2002» наявне виправлення. В той же час, у графі 4 «на підставі чого внесено запис (документ, його дата і номер)» міститься чітка та без виправлень дата наказу, що відповідає даті прийняття на роботу, у якій здійснено виправлення. Інші відомості про період трудової діяльності позивача у записах №14 та №15 вказано вірно та чітко, що дає можливість встановить період роботи на підприємстві.

Відтак, в трудовій книжці позивачки є всі необхідні відомості про роботу за спірні періоди, тобто містяться записи, що підтверджують період виконуваної роботи, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені печаткою підприємства, оформлені належним чином, що не викликає сумніву.

Оцінюючи доводи відповідача, якими обгрунтоване оскаржуване рішення, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, у якій вказав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

На переконання суду, обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Саме на керівника підприємства, установи, організації покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Також, за правовою позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 06.04.2022 у справі №607/7638/17, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Не неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.

Щодо посилання відповідача в оскаржуваному рішення на те, що в уточнюючій довідці від 23.06.2025 №01-28/328 зазначено дату прийняття на роботу 25.01.2002, що не відповідає даті наказу про прийняття (25.12.2002), суд зауважує, що згідно дослідженої судом довідки середньої загальноосвітньої школи №235 ім. В`ячеслава Чорновола від 23.06.2025 №01-28/328 позивач була призначена на посаду техпрацівника (прибиральниці службових приміщень) школи з 25 січня 2002р. (наказ №105 по ЗНЗ №235 від 25 грудня 2002р.). Наказом №154к по ЗНЗ №235 від 31 жовтня 2005 р. звільнена з роботи за власним бажанням з 31 жовтня 2005р. (ст. 38 КЗпП України).

Втім, згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018, суд касаційної інстанції вказав, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

В даному випадку, у сукупності дослідивши та оцінивши докази, що містять у справі, суд вбачає, що відсутність назви підприємства, яке вносило запис про прийняття на роботу, та виправлення у даті прийняття на роботу позивача є формальними.

З огляду на наведене, суд вважає, що надана позивачем трудова книжка НОМЕР_1 від 05.09.1983 містить належні та достатні відомості щодо періодів виконуваної позивачем роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005, які не були зараховані відповідачем безпідставно.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Відтак, враховую викладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача у зарахуванні періодів роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005 до страхового стажу позивача є протиправною. ОСОБА_1 має право на зарахування указаних періодів роботи до свого страхового стажу та на призначення пенсії у разі достатності страхового стажу.

Відтак, позов у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ Одеській області № 69 від 23.07.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу та зарахування до страхового стажу вище зазначених періодів роботи підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати головне управління призначити пенсію за віком позивачу з 12.08.2025, суд зазначає, таке.

Відповідно до ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області зараховано до страхового стажу позивача - 29 років 5 місяців 17 днів.

За розрахунками суду, тривалість періодів роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005, у зарахуванні яких відповідач протиправно відмовив, складає 8 років 11 місяців та 4 дні.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_2 періодів роботи 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005 та про необхідність їх зарахування, загальний страховий стаж позивача складатиме більше 38 років, що є достатнім для призначенні пенсії відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV.

Суд зауважує, що відповідачами не зазначено в оскаржуваному рішенні іншої підстави для відмови у призначені позивачу пенсії, окрім як відсутність достатнього страхового стажу внаслідок не зарахування періодів роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005. Відтак, зарахування за рішенням суду вказаних періодів роботи до страхового стажу усуває єдину, визначену пенсійним органом, підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком та свідчить про наявність усіх передбачених законодавством умов для її призначення.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

За змістом частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Із урахуванням тієї обставини, що дії (рішення) відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко регламентований законодавчо, у цьому випадку задоволення позову шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача ГУ ПФУ в Одеській області, які полягають у не зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005, та у відмові у призначенні пенсії за віком є протиправними, які порушують конституційне право позивача на соціальний захист, передбачене ст. 46 Конституції України, та на отримання пенсії при досягненні певного віку та умов.

Відтак, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005, та призначити пенсію за віком з 12.08.2025 - з наступного дня після досягнення пенсійного віку, оскільки позивач звернулася за призначенням пенсії не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, як визначено положеннями ст.45 Закону №1058-IV.

Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії № 69 від 23.07.2025 року прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.05.1993 по 02.06.1999 та з 25.12.2002 по 31.10.2005 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.09.1983 та призначити їй пенсію за віком з 12.08.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА