Справа № 120/10239/25
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 березня 2026 р. Справа № 120/10239/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши у письмовому порядку матеріали справи а позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уа Макс Трейдинг" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Уа Макс Трейдинг" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.

10.03.2026 Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення, яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000159/2 від 16.06.2025. Визнано протиправною та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA401020/2025/000520. Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Уа Макс Трейдинг" судовий збір в сумі 4844,80 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

16.03.2026 до суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, яким просить суд долучити до матеріалів справи докази, а саме понесенні позивачем витрати на професійну правничу допомогу та просить стягнути з Вінницької митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби, на користь ТОВ "Уа Макс Трейдинг" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

19.03.2026 представником відповідача до суду подано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

24.03.2026 представником позивача до суду подано заперечення на клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, визначаючись щодо поданого клопотання, то суд розцінює його, як прохання про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання витрат на професійну правничу допомогу, оскільки рішення в межах розгляду даної адміністративної справи прийнято судом 10.03.2026.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частин третьої, п`ятої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У такому випадку, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що умови та наслідки застосування статей 143 та 252 КАС України є різними.

Так, у відповідності до змісту статті 252 КАС України, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі, що заявлені при поданні позову.

Тоді як стаття 143 КАС України застосовується за наявності інших умов, зокрема, при наявності поважних причин, за яких сторона позивача позбавлена об`єктивної можливості станом на день подання позову та/або до судових дебатів надати докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правову допомогу.

Отже, з даного питання, суд зауважує, що в судовому рішенні від 10.03.2026 в цій справі вирішено питання стосовно витрат з оплати судового збору, а також з приводу витрат на правничу допомогу та зазначено наступне.

"У свою чергу, суд звертає увагу представника позивача, що ним на підтвердження понесених судових витрат не надано обов`язкових доказів, таких як договір про надання правової допомоги, акту виконаних робіт/послуг, у матеріалах справи наявна тільки платіжна інструкція №3054 від 23.07.2025 на суму 10 000 грн. у призначені платежу зазначено як передплата. Однак з наданого суд не може встановити реальні витрати позивача на професійну правничу допомогу та кінцеву суму цих витрат.

Окрім того, у відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України представник позивача не подав суду заяву, що ним такі докази будуть надані після винесення рішення у справі.

З огляду на відсутність доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі не підлягають відшкодуванню."

Окремо суд акцентує увагу, що за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правничу допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви "про це" до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Отже, судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139 КАС України.

Зазначення ж у мотивувальній частині адміністративного позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правову допомогу), адже за такого викладу мотивувальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

При цьому, не приймаються до уваги мотиви стосовно не можливості визначення суми судових витрат з підстав ймовірності доплати судового збору чи оплати послуг експерта, оскільки дані витрати не віднесено до витрат на правничу допомогу.

Відповідну правову позицію викладено в постанові ВС від 26.07.2023 р. у справі 160/16902/20.

Отже, передумовою для вирішення питання про стягнення витрат відповідно до ст. 143 КАС України є своєчасне подання стороною до закінчення судових дебатів заяви з обґрунтуванням поважних причин неможливості подання доказів їх розміру.

У даному випадку представник позивача такого клопотання не заявила, чим не дотрималася встановленого процесуального порядку. Крім того, на підтвердження понесених витрат не було надано належних та допустимих доказів, зокрема договору про надання правничої допомоги та акту виконаних робіт/послуг, які є необхідними для встановлення факту надання послуг і їх вартості. Наявна у матеріалах справи платіжна інструкція про передплату не підтверджує фактичного надання правничої допомоги та обсягу виконаних робіт.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу як під час ухвалення рішення, так і після його прийняття, та правомірно вирішив питання про судові витрати у рішенні по суті справи.

А отже, відсутні підстави для прийняття додаткового рішення стосовно витрат на правничу допомогу, відповідно, заява представника позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 248, 252, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

в ухваленні додаткового судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна