Справа № 240/10004/25
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Житомир

справа № 240/10004/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки за 2022 рік;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошової допомоги при звільненні за 25 повних календарних місяців служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних місяців служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 25.02.2022 по 12.04.2024 проходив військову службу за призовом під час мобілізації. На момент звільнення мав повних 25 календарних місяців служби за період проходження служби. При звільненні з військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби - тобто за 25 місяців служби. Однак, йому відповідачем при звільненні виплачено вказану одноразову грошову допомогу лише за 13 місяців служби, а не за 25 місяців.

Окрім того, позивач зазначає, що при звільненні відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за 25 місяців та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27 травня 2025 року відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву за вх.№42996/25.

У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що при ознайомленні з матеріалами позовної заяви, зокрема, з листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.12.2024 №5924 та з витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) від 05.02.2023 №30, встановлено, що вони не містять інформації про кількість днів щорічної відпустки за 2022 рік, право на отримання якої набув позивач протягом періоду проходження військової служби у ІНФОРМАЦІЯ_2 (відсутня інформація про дату призову позивача на військову службу), що унеможливлює здійснення перерахунку компенсації за невикористану позивачем щорічної відпуски за 2022 рік.

З огляду на викладене, відповідач просив витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію про дату призову позивача на військову службу (витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про зарахування до списків особового складу) та в встановити Військовій частині НОМЕР_1 новий процесуальний строк для подання відзиву по справі протягом 15 днів з дня отримання від ІНФОРМАЦІЯ_1 запитуваної інформації.

Відповідно до ухвали суду від 28.11.2025 клопотання Військової частини НОМЕР_1 про витребування доказів, - задоволено: зобов"язано ІНФОРМАЦІЯ_3 надати витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу. Витребувані докази зобов"язано надати (направити) на адресу суду та Військової частини НОМЕР_1 у п`ятиденний термін з моменту отримання даної ухвали.

Окрім того, відповідно до вказаної ухвали, суд встановив Військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання від ІНФОРМАЦІЯ_4 витребуваних доказів.

На виконання вимог ухвали суду від 28.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 30.12.2025 (за вх.№92106/25) подав до суду витяг із наказу №38 від 25.02.2022 (по стройовій частині) начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про зарахування до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначення на посаду ОСОБА_1 .

Вказаний витяг із наказу №38 від 25.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_5 також було направлено на ім"я командира Військової частини НОМЕР_1 про що свідчить зміст супровідного листа.

Однак станом на момент розгляду справи, відповідач - Військова частина НОМЕР_1 відзив на позовну заяву до суду не подала.

Положеннями частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу по мобілізації:

- з 25.02.2022 по 05.02.2023 у ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

- з 06.02.2023 по 12.04.2024 у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з наказом №105 від 12.04.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), винесеного на підставі наказу №50-РС від 01.04.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу), позивача звільнено у запас відповідно до п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв"язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, та з 12.04.2024 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення.

Вислуга років у Збройних Силах України станом на дату звільнення складає 02 роки 01 місяць 18 днів.

Наказано виплатити компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 8 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік

Вказаним наказом також встановлено, що позивачу підлягає до виплати одноразова грошова допомога у разі звільнення у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Позивач, не погоджуючись із невиплатою компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, через свого представника звернувся до відповідача із скаргою.

Військова частина НОМЕР_1 у листі №1639/ф/ від 01.04.2025, на його скаргу, повідомила представника позивача, що грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася, у зв"язку з відсутністю інформації про кількість невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Позивач, не погоджуючись з невиплатою йому при звільненні з військової служби компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік і з періодом виплати одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку доводам сторін, суд вказує на наступне.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Щодо позовних вимог в частині зобов"язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до п.1 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно з п.17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Пунктом 18 ст.10-1 №2011-ХІІ визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу.

Абзацом 2 п.20 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ визначено, що у рік звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та підлягають звільненню з військової служби у порядку і терміни, визначені рішенням Президента України, або у зв`язку з оголошенням демобілізації, у разі невикористання ними щорічної основної відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної основної відпустки.

Як свідчать матеріали справи, згідно з наказом №38 від 25.02.2022 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, солдата ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено та зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.02.2022.

Відповідно до наказу №30 від 05.02.2023 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , призваного на військову службу по мобілізації, призначеного наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_7 " (по особовому складу) від 26.01.2023 №10-РС в розпорядження Військової частини НОМЕР_1 , виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та усіх видів забезпечення з 05.02.2023, для подальшого проходження військової служби у АДРЕСА_1 . Щорічна основна відпустка за 2022 та 2023 роки не надавалася. Грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік не отримував.

Отже, станом на момент переведення позивача з ІНФОРМАЦІЯ_1 у розпорядження Військової частини НОМЕР_1 щорічна основна відпустка за 2022 рік ОСОБА_1 не була використана.

Як встановлено судом, при звільненні позивача у запас, відповідно до наказу №105 від 12.04.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), наказано виплатити компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 8 днів невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік

Отже, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік позивачу при звільненні не була виплачена, а тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не здійснив з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік при звільненні з військової служби.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та не проведення остаточного та повного розрахунку при звільненні.

З метою захисту порушеного права позивача суд вважає за можливе зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 12.04.2024.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних місяців служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 9 підпункту 3 пункту 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 року №460 (далі - Порядок №460) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Порядку №460 військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ.

Пунктами 3-4 Порядку №460 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відповідно до пункту 5 Порядку №460 виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення військовослужбовця з військової служби за п.п."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв"язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи, то відповідно до Порядку №460 військовослужбовцю виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Спірним питанням в межах даних позовних вимог є, зокрема, період за який відповідачу належить виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.

Як свідчать матеріали справи, згідно з наказом №105 від 12.04.2024 командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) позивача звільнено у запас та з 12.04.2024 виключено зі списків особового складу частини та усіх видів грошового забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України станом на дату звільнення складає 02 роки 01 місяць 18 днів.

Наказано виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , до призову на військову службу по мобілізації - 25.02.2022, в Збройних Силах України не служив, що засвідчується військовим квитком.

Відповідач у наказі №105 від 12.04.2024 визначив вислугу років позивача у Збройних Силах України станом на дату звільнення - 02 роки 01 місяць 18 днів, тобто 25 повних календарних місяців служби.

Однак виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення у розмірі 4% місячного грошового забезпечення, позивачу проведена лише за 13 повних календарних місяців служби, що відповідачем не оспорюється.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби», в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто за 25 повних календарних місяців служби за призовом під час мобілізації.

З метою захисту порушеного права позивача суд вважає за можливе зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби», в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, а саме з розрахунку за 02 роки 01 місяць 18 днів, з урахуванням вже призначених до виплати та виплачених сум.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, а саме з розрахунку за 02 роки 01 місяць 18 днів, з урахуванням вже призначених до виплати та виплачених сум.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

В силу приписів ч.5 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та не проведення остаточного та повного розрахунку при звільненні.

Зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 12.04.2024.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби», в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період військової служби за призовом під час мобілізації.

Зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 «Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби», в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби за період військової служби за призовом під час мобілізації, з розрахунку за 02 роки 01 місяць 18 днів, з урахуванням вже призначених до виплати та виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 24 березня 2026 року.

Суддя А.В. Горовенко