Справа № 640/12304/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 березня 2026 року м. Рівне№640/12304/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М. за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Оберемок Д.О.,

відповідача: представник Глембоцька О.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні заяву про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1
доДержавної інспекції архітектури та містобудування України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно - будівельної інспекції України (далі - відповідач-1) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної архітектурно - будівельної інспекції України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 16.03.2021 №93 "ОС";

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту -начальника відділу методології та нагляду за видачею дозволів на виконання будівельних робіт Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судовий розгляд справи (суддя Є.В.Аблов).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.11.2021 Державну інспекцію архітектури та містобудування України залучено як співвідповідача.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

На виконання вказаного Закону Державна судова адміністрація України наказом "Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" від 16.09.2024 №399 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.

Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.

Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 №45-0д/ка затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.

На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протоколи від 21.11.2024 №3 та від 13.12.2024 №4) комісією прийнято справи, а відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Дудар О.М.

Ухвалою суду від 11.03.2025 справу прийнято до розгляду та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 23.12.2025 ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.01.2026.

Ухвалою суду від 09.01.2026 суд допустив представника позивача до участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Підготовче засідання 15.01.2026 відкладено у зв`язку з неприбуттям відповідачів на 17.02.2026.

Підготовче засідання 17.02.2026 відкладено у зв`язку з неможливістю проведення засіданні в режимі відеоконференції на 12.03.2026.

У підготовчому засіданні 12.03.2026 суд прийняв до розгляду уточнену позовну заяву та виключив Державну архітектурно - будівельну інспекцію України зі складу відповідачів у справі.

Поданий Державною інспекцією архітектури та містобудування України відзив на позовну заяву містить клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 12.03.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишено без руху із встановленням строку для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.

17.03.2026 на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Зазначена заява обґрунтована тим, що про існування оспорюваного наказу позивач дізналася лише 23.04.2021 з листа Державної архітектурно будівельної інспекції України від 14.04.2021 № 40-501-16/1437-21, отриманого на адвокатський запит представника позивача. До зазначеного листа було приєднано копію оспорюваного наказу про звільнення. Раніше цей наказ позивач отримати не могла у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

У підготовчому засіданні представник позивача підтримав подану заяву. Вказав, що повернення поштового відправлення, у якому оспорюваний наказ надсилався позивачу, "за закінченням терміну зберігання" не може вважатися належним підтвердженням вручення цього наказу. Просив поновити позивачу строк звернення до суду.

Представник відповідача у підготовчому засіданні заперечила проти поновлення позивачу строку звернення до суду та пояснила, що, враховуючи тимчасову непрацездатність позивача, їй рекомендованим листом із повідомленням було надіслано повідомлення про звільнення відповідно до оспорюваного наказу. Тобто, у позивача була можливість ознайомитися з наказом, а твердження про зворотне є безпідставними. Просила позовну заяву залишити без розгляду.

Заслухавши представників сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.2 ст.122 КАС України).

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Предметом спору у цій справі є наказ Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 16.03.2021 №93 "ОС" "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Оскільки спір між сторонами виник щодо звільнення позивача з публічної служби, застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, який, враховуючи приписи ч.2 ст.122 КАС України, необхідно обчислювати з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що оспорюючи наказ від 16.03.2021, позивач звернулася з позовною заявою до суду 29.04.2021 (т.1 - а.с.52).

Отже, строк звернення до суду пропущено.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, позивач вказує, що під час звільнення була відсутньою на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Судом встановлено, що 05.05.2020 ОСОБА_1 була попереджена про наступне звільнення з посади заступника директора департаменту - начальника відділу методології та нагляду за видачею дозволів на виконання будівельних робіт Департаменту дозвільних процедур у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України (т.1 а.с.41).

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 16.03.2021 №93 "ОС" "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_1 була звільнена з посади заступника директора департаменту - начальника відділу методології та нагляду за видачею дозволів на виконання будівельних робіт Департаменту дозвільних процедур у зв`язку з повною ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України (т.1 а.с.33).

Про зазначений наказ та звільнення із займаної посади йдеться у листі від 16.03.2021 №40-501-10/1002-21 (т.1 - а.с.66), підписаному головою комісії з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції України, який надсилався ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Зазначене поштове відправлення повернулося Державній архітектурно-будівельній інспекції України, причина повернення - "за закінченням терміну зберігання" (т.1 а.а.с.67-69).

Згідно з наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 26.04.2021 №175 "ОС" "Про остаточний розрахунок з ОСОБА_1 " датою звільнення ОСОБА_1 вважається 22 квітня 2021 року (т.1 а.с.122).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні з 05.03.2021 до 26.03.2021 та з 17.04.2021 до 21.04.2021. Це підтверджується листками непрацездатності серії АЛГ №868606 та серії АЛГ 486481 (т.1 а.а.с.27-29).

Адвокатським запитом від 19.03.2021 №19/01-2021, скерованим до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, представник позивача, адвокат Оберемок Д.О., серед іншого, просив підтвердити чи спростувати інформацію про видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади та надати належним чином завірену копію цього наказу (т.1 а.а.с.23-24).

На зазначений запит листом від 26.03.2021 №40-501-16/1193-21 Державна архітектурно-будівельна інспекція України повідомила про те, що строк розгляду адвокатського запиту продовжено. Відповідь буде надана у строки, що не перевищують визначені абз.2 ч.2 ст.24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (т.1 46).

Зазначений лист від 26.03.2021 №40-501-16/1193-21 жодної інформації про наказ від 16.03.2021 №93 "ОС" "Про звільнення ОСОБА_1 " не містить.

07.04.2024 представник позивача, адвокат Оберемок Д.О., повторно звернувся до Державної архітектурно-будівельної інспекції України із адвокатським запитом №07/04, у якому, серед іншого, просив підтвердити чи спростувати інформацію про видання наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади та надати належним чином завірену копію цього наказу (т.1 а.а.с.25-26).

На зазначений запит Державна архітектурно-будівельна інспекція України відповіла листом від 14.04.2021 №40-501-16/1437-21, яким надала ряд запитуваних представником позивача документів, зокрема, і копію наказу від 16.03.2021 №93 "ОС" "Про звільнення ОСОБА_1 " (т.1 а.а.с.31-32).

Таким чином, суд переконався, що, принаймі до 14.04.2021, позивач не була ознайомлена з наказом про звільнення від 16.03.2021 №93 "ОС". Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач повідомлялася про оспорюваний наказ листом від 16.03.2021 №40-501-10/1002-21, оскільки відповідне поштове відправлення повернулося Державній архітектурно-будівельній інспекції України у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Факт надсилання відповідачем листа від 16.03.2021 №40-501-10/1002-21 не свідчить про обізнаність позивача про існування наказу про звільнення.

Суд зазначає, що зазначення на поштовому відправленні причини повернення "за закінченням терміну зберігання" не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення позивача про оспорюваний наказ.

Такий висновок суду узгоджується із висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 12.02.2019 у справі №906/142/18, та Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 у справі №814/1469/17.

Таким чином, у спірних правовідносинах суд, вирішуючи питання поважності причин пропуску строку звернення до суду, констатує доведеним факт отримання позивачем оспорюваного наказу одночасно з листом відповідача від 14.04.2021 №40-501-16/1437-21.

Крім того, встановлені судом вищеописані обставини підтверджують як факт відсутності у позивача станом на 16.03.2021 інформації щодо оспорюваного у цій справі наказу, так і факт відсутності будь-яких умисних дій позивача, спрямованих на уникнення від отримання такого наказу.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мала позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

За приписами ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Можливість особи без перепон одержати судовий захист є головним змістовним аспектом поняття доступу до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у статті 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на розгляд справи означає право особи звернутися за захистом до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Обов`язковою умовою дотримання цього права є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації зазначених прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

Поряд з цим, право на доступ до правосуддя не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду.

Відтак, одним із правових механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції", "Ільхан проти Туреччини", "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" тощо).

Одним з найбільш складних питань у процесі прийняття рішення про поновлення строку звернення до суду є визначення критеріїв, за якими суд може визнати причини попуску строку поважними, а підстави для його поновлення виправданими з метою досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи.

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа "Белле проти Франції"); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа "Мушта проти України"); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа "Станьо проти Бельгії").

Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи "Скордіно проти Італії", "Ятрідіс проти Греції").

Отже, згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися: 1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду; 2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін; 3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення; 4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі; 5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності. При цьому дотримання строків однаковою мірою стосується всіх учасників судового спору, які мають абсолютне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

У зв`язку з наведеним, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з позовом поважними, а тому такий строк підлягає поновленню.

Керуючись статтями 121, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.М. Дудар