Справа № 380/25360/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2026-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 рокусправа № 380/25360/25
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марл-Фуд Лімітед» коштів з рахунків платника податків.

Обставини справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Львівській області з вимогою стягнути до бюджету з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марл-Фуд Лімітед» кошти з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, в сумі 19 834 575,37 грн.

В обґрунтування позовних вимог контролюючий орган зазначає, що за відповідачем рахується узгоджений податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, самостійно не погашених платником у встановлені законодавством строки. Позивач вказує, що за результатами документальної перевірки дотримання відповідачем вимог валютного законодавства складений Акт від 12.08.2025 № 36554/13-01-07-10/43998171. На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення, яким до відповідача застосовано штрафні (фінансові) санкції (пеню) за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Оскільки відповідач не скористався правом на адміністративне або судове оскарження вказаного рішення, грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого. У зв`язку з тим, що платник податків не сплатив суму боргу добровільно, а вжиті податковим органом заходи стягнення (зокрема, направлення податкової вимоги) не призвели до погашення заборгованості, позивач, керуючись підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з рахунків платника.

Ухвалою від 30 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 КАС України. Вказаною ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з витягом про права та обов`язки учасників справи надсилалася судом рекомендованим поштовим відправленням за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 79033, м. Львів, вул. Рапопорта, буд. 27, кв. 306.

Проте, поштове відправлення (ухвала відкриття) повернулося на адресу суду без вручення.

Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» на конверті, причиною повернення зазначено: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (дата повернення 30.01.2026).

Суд зазначає, що відповідно до частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином. З огляду на викладене, суд вважає, що вжив усіх залежних від нього заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи, а відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином 30.01.2026 року.

Станом на дату прийняття рішення відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, доказів погашення заборгованості не надав. Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марл-Фуд Лімітед» () зареєстроване як юридична особа, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Львівській області та є платником податків і зборів.

Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Марл-Фуд Лімітед» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 02.01.2024 № 1.

За результатами проведеної перевірки складений Акт від 12 серпня 2025 року № 36554/13-01-07-10/43998171. Висновками Акта перевірки зафіксовано порушення відповідачем вимог статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII, а саме: порушення граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів, внаслідок чого валютна виручка не надійшла на рахунки резидента у встановлені законодавством строки.

На підставі висновків акта перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2025 року № 44374/13-01-07-10.

Вказаним рішенням до ТОВ «Марл-Фуд Лімітед» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (пені) за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 19 834 575 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 37 копійок.

Судом встановлено, що вищевказане податкове повідомлення-рішення надіслано відповідачу у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України. У встановлені статтею 56 Податкового кодексу України строки відповідач вказане рішення в адміністративному або судовому порядку не оскаржив. Відтак, грошове зобов`язання, визначене цим рішенням, набуло статусу узгодженого.

Згідно п. 4 розділу ІІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846) та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254, якщо пошта (поштова служба) не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти податкове повідомлення-рішення, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштою (поштовою службою) в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відтак незважаючи на відмітку у довідці про повернення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання» податкове повідомлення-рішення надіслане відповідачеві податковим органом вважаються врученими платнику податків, в розумінні вимог зазначеного Положення.

Згідно з наданою позивачем Довідкою про стан розрахунків платника податків з бюджетом, станом на 28.11.2025 за відповідачем обліковується податковий борг по платежу «Пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД» (код класифікації доходів бюджету 21081000) у сумі 19 834 575,37 грн.

Щодо вжитих заходів погашення податкового боргу, суд встановив наступне. Відповідно до положень статті 59 Податкового кодексу України, з метою повідомлення платника про наявність боргу, контролюючим органом сформовано та надіслано на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ю» від 25 липня 2024 року № 0-1301. Факт направлення податкової вимоги підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (реєстром поштових відправлень).

Суд зауважує, що відповідно до пункту 59.3 статті 59 Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після спливу граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, абзацом третім пункту 59.3 статті 59 ПК України визначено, що податкова вимога надсилається лише у випадку, якщо загальна сума податкового боргу платника податків перевищує 180 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі якщо у платника податків виник податковий борг, податкова вимога надсилається йому лише один раз і є чинною до повного погашення податкового боргу.

Податкова вимога надсилалась відповідачеві відповідно до положень п. 6 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 30 червня 2017 року № 610 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 24 липня 2017 року за № 902/30770.

Податкова вимога вважається належним чином надісланою (врученою) платнику податків, якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою, а для фізичної особи (її законного чи уповноваженого представника) - місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків (його законному чи уповноваженому представникові), або надіслана в електронний кабінет засобами ІТС з дотриманням вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Оскільки станом на дату виникнення спірного боргу (за ППР від 25.09.2025) попередній податковий борг, щодо якого виносилася вимога від 25.07.2024, відповідачем погашено не було, податкова вимога № 0-1301 залишається чинною та поширює свою дію на всі наступні суми податкового боргу, що виникли до моменту повного погашення заборгованості. Таким чином, контролюючим органом дотримано порядок вжиття заходів щодо стягнення коштів.

Доказів сплати суми податкового боргу 19 834 575,37 грн відповідачем до суду не надано.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі ПК України), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 67 Конституції України закріплено конституційний обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Цей обов`язок конкретизовано в нормах податкового законодавства.

Так, підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента (пункт 36.4 статті 36 ПК України).

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Судом встановлено, що грошове зобов`язання відповідача виникло на підставі акта перевірки та прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення. Правові підстави для такого визначення закріплені у пункті 54.3 статті 54 ПК України, згідно з яким контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зокрема, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, є контролюючий орган.

Згідно з приписами пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку розпочато процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на адміністративне або судове оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.09.2025 № 44374/13-01-07-10 у порядку та строки, встановлені статтею 56 ПК України, визначене ним грошове зобов`язання у сумі 19 834 575,37 грн набуло статусу узгодженого.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом, визнається податковим боргом. Таким чином, у зв`язку з несплатою відповідачем узгодженої суми зобов`язання у добровільному порядку, вказана сума в силу закону трансформувалася у податковий борг перед бюджетом.

Згідно з пунктом 87.1 статті 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, в тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Контролюючий орган наділений повноваженнями щодо стягнення коштів у судовому порядку. Так, підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено право контролюючих органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Процедура примусового стягнення податкового боргу детально врегульована статтею 95 ПК України. Так, згідно з пунктом 95.1 цієї статті, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Обов`язковою передумовою для початку заходів примусового стягнення є направлення платнику податкової вимоги. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, пунктом 95.2 статті 95 ПК України встановлено часове обмеження для ініціювання заходів стягнення: стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Матеріалами справи підтверджується, що контролюючий орган надіслав відповідачу податкову вимогу у встановленому законом порядку, і з моменту її направлення минув визначений законодавством тридцятиденний строк, що дає позивачу право на вжиття заходів примусового стягнення.

Згідно п. 42.2 статті 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року по справі №826/11455/15 дійшов висновку, що не виконання платником податків обов`язку щодо повідомлення контролюючого органу про зміну податкової адреси позбавляє його можливості посилатися у спорі з контролюючим органом, що документи, правомірності яких стосується спір, не були йому вручені, якщо буде встановлено, що документи були направлені в установленому законом порядку на його податкову адресу, навіть у випадку повернення цих документів підприємством поштового зв`язку через неможливість їх вручення. Такий правовий наслідок висновується з норми п. 42.2 статті 42 ПК України. Однак, цей наслідок не може бути поширений на випадок, коли контролюючий орган володіє достовірною інформацією про зміну платником місця проживання.

З урахуванням того, що у контролюючого органу відсутні відомості щодо зміни податкової адреси відповідача, а матеріалами справи не встановлена будь-яка інша адреса платника податків, направлення податкової вимоги на адресу місця реєстрації відповідача свідчить про дотримання вимог п. 42.2 статті 42 ПК України.

В постанові Верховного Суду від 14 липня 2022 року у справі № 120/479/21-а, колегія суддів касаційної інстанції звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 140/30/20.

Відтак, визначені контролюючим органом грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу та підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Оскільки відповідач самостійно не погасив узгоджену суму податкового боргу, суд вважає обґрунтованим застосування механізму стягнення, передбаченого пунктом 95.3 статті 95 ПК України. Вказана норма імперативно визначає, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

З огляду на викладене, враховуючи, що сума податкового боргу є узгодженою, не сплаченою відповідачем у добровільному порядку, а податковим органом дотримано встановлену законодавством процедуру, що передує зверненню до суду з позовом про стягнення коштів, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Щодо судових витрат, то відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки таких витрат позивачем понесено не було, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марл-Фуд Лімітед» (79033, м. Львів, вул. Рапопорта 27/306; ) до бюджету з рахунків/електронних гаманців у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 19834575 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 37 копійок.

3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 25.03.2026.

Суддя Коморний О.І.