Справа № 160/33191/25
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРС." до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
Товариство з обмеженою відповідальністю "АРС." звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення складені ГУ ДПС у Дніпропетровській області:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, в ході перевірки, результати якої викладено в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 29.07.2025 №3335/04-36-07-06/37806175, проведено аналіз наданих до перевірки первинних документів, а саме калькуляції виробничої собівартості продукції, аналіз по бухгалтерським рахункам 201, 23 та 26 встановлено перевищення списання сировини у виробництво («Винти», «Деталі із пінополіуретану», «Меблева тканина», «ОДСП», «Поролон», «Шурупи універсальні», «Фанера», «Пружинні блоки» та інше) по бухгалтерському обліку ніж визначено в калькуляціях виробничої собівартості продукції на загальну суму 1 579 570,02 грн., сума ПДВ 315 914,01 грн., що призвело до порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 та п.201.10 ст.201 ПК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». В ході цієї перевірки та перевірки, результати якої викладено в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 29.07.2025 №3335/04-36-07-06/37806175, було надано калькуляції виробничої собівартості продукції. Проведеним порівняльним аналізом калькуляцій наданих в обох перевірках встановлено невідповідність сировини і матеріалів використаних у виробництві. Встановлена невідповідність сировини і матеріалів використаних у виробництві відображена в акті перевірки № 4069/04-36-07-06/37806175 від 22.09.2025 на сторінках 14-18. Також, зазначаємо, що ТОВ «АРС» до перевірки не надавались Акти понаднормового використання сировини, як визначено наказом ТОВ «АРС» №11 від 31.08.2023 Про порядок списання сировини/матеріалів у виробництво. Проте, як свідчить аналіз Наказу ТОВ «АРС» №11 від 31.08.2023 такі форми документів для обліку сировини передбачені на підприємстві. Також, до перевірки не надавались технологічні карти та карти крою, норми списання ТМЦ у процесі виробництва, інші документи обґрунтування розбіжностей витрат сировини і матеріалів на одиницю продукції. Крім того, до перевірки не надано аналітичний облік за рахунком 23 «Виробництво» за статтями витрат і видами або групами продукції, що виробляється помісячно за перевіряємий період згідно з ІНСТРУКЦІЄЮ про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 (зі змінами та доповненнями). У зв`язку з ненаданням вищевказаних документів (технологічні карти та карти крою, норми списання ТМЦ у процесі виробництва, документи обґрунтування витрат сировини і матеріалів на одиницю продукції, документи щодо руху ТМЦ, тощо) визначити використання у виробництві сировини і матеріалів придбаних у неплатників ПДВ не є можливим, так як згідно з ЄРПН придбавались аналогічні ТМЦ також у платників ПДВ.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач порушив порядок проведення перевірки, а саме порушив пряму норму ст. 78.4 Податкового Кодексу України, оскільки платнику податку не вручена копія наказу та повідомлення завчасно до початку проведення позапланової документальної виїзної перевірки, а вручені у перший день проведення перевірки. Позивач надав Контролюючому органу, всі необхідні первинні документи, які підтверджують здійснення вказаних операцій: договори, видаткові накладні, платіжні документи, акти списання матеріалів, калькуляції виробничої собівартості, копії первинних документів на придбання матеріалів у неплатників ПДВ, оборотно-сальдові відомості по бухгалтерських рахунках 201,23, 26, що підтверджується текстом самого акту. Однак, Відповідач в супереч інформації з первинних документів дійшов висновку про порушення ТОВ «АРС.» пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14, п.44.1 ст.44 п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, абз. в п. 200.4 ст. 200 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за травень 2025 року на 315 914 грн. Контролюючим органом було складено акт про ненадання документів та пояснень до перевірки №2445/04-36-07-06/37806175 від 11.09.2025. Відповідно до ст. 44 ПКУ ТОВ «АРС.» для цілей оподаткування веде облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. З метою виконання приписів п. 85.2 ст. 85 ПКУ ТОВ «АРС.» надано до перевірки в повному обсязі, первинні документи пов`язані з предметом перевірки.
Від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 січня 2026 року продовжено строк розгляду справи на 60 днів.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив наступне.
Інші види діяльності: Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям, Неспеціалізована оптова торгівля, Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, Вантажний автомобільний транспорт, Виробництво іншої продукції, н.в.і.у., Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів
Згідно розділу 4. Висновок акту перевірки від 29.07.2025 №3335/04-36-07-06/37806175, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у Декларації за травень 2025 з урахуванням періодів безперервного формування від`ємного значення, у т.ч. заявленого до відшкодування з бюджету встановлено, що:
1. абз. б п. 200.4 ст. 200 ПК України відсутнє право на декларування бюджетного відшкодування податку на додану вартість у податковій декларації з ПДВ за травень 2025 року на суму 5 937 грн.;
2. пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, абз. в п.200.4 ст. 200 та п.201.10 ст.201 ПК України завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за травень 2025 року на 315 914 грн.;
3. п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України не виписано та не зареєстровано протягом граничного строку податкові накладні за травень 2025 року на суму ПДВ 315 914,01 грн. Штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН визначаються згідно зі ст. 120-1.2 ПК України.
Згідно розділу 4. Висновок акту перевірки від 22.09.2025 №4069/04-36-07-06/37806175, перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні від`ємного значення з ПДВ у Декларації за травень 2025 з урахуванням періодів безперервного формування від`ємного значення, у т.ч. заявленого до відшкодування з бюджету встановлено, що:
1. пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198, абз. в п.200.4 ст. 200 та п.201.10 ст.201 ПК України завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) за травень 2025 року на 315 914 грн.;
2. п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України не виписано та не зареєстровано протягом граничного строку податкові накладні за травень 2025 року на суму ПДВ 315 914,01 грн. Штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН визначаються згідно зі ст. 120-1.2 ПК України.
На підставі акта перевірки від 29.07.2025 №3335/04-36-07-06/37806175, з урахуванням акта від 22.09.2025 №4069/04-36-07-06/37806175 ГУ ДПС у Дніпропетровській області були прийняті податкові повідомлення рішення:
Не погоджуючись з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI(далі -ПК України).
Підпунктами 16.1.2 і 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 вказаного Кодексу встановлено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п. 36.1 ст. 36 ПК України).
Згідно з пунктом 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Згідно п.78.4 ст.78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Статтею 81 ПК України визначено умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.
Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/ позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.
Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З направленням на перевірку та наказом контролюючого органу було ознайомлено особу за довіреністю ТОВ «АРС.» Лебідь Г.А. Дана обставина не заперечується позивачем.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивачем було здійснено допуск посадових осіб до проведення перевірки. У межах проведених перевірок контролюючим органом платник фактично отримав наказ та направлення, а також брав участь у перевірці.
Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.
Пунктом 185.1. ст. 185 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу)
Згідно ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Пунктом 201.10 статті 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;
для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п. 44.3 п. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.
Згідно з п.85.2 ст.85 Податкового кодексу, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.
Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Такими документами, у розумінні пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу, є документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів.
Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ (зі змінами та доповненнями), Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за №168/704).
Згідно пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень;
первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 2 наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (далі наказ №88) встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318 (зі змінами та доповненнями), передбачає загальні принципи Групування витрат діяльності підприємства за статтями калькуляції та елементами витрат з поділом на виробничі витрати звичайні (передбачені нормами і технологією виробництва) та наднормативні виробничі витрати.
Наднормативними виробничими витратами вважається витрачання (використання) ресурсів на виробництво понад норми, нормативи, розцінки тощо, затверджені уповноваженим органом.
Відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про Бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємство забезпечує облік витрат діяльності за статтями та елементами затрат з поділом їх на витрати у межах норм і наднормативні.
Наднормативні витрати включаються до собівартості, якщо такі витрати не пов`язані з нестачами, псуванням, нетехнологічним використанням та порушенням правил зберігання, за рішенням уповноваженої особи (керівника) підприємства.
Як зазначалось вище, відповідно до статті 9 цього Закону підставою для відображення у бухгалтерському обліку фактів господарських операцій (витрачання ресурсів) є первинні документи, які повинні містити, зокрема, інформацію про зміст, нормоване і наднормативне (з поясненням обставин) витрачання (використання) ресурсів.
З наведених вище законодавчих приписів випливає, що первинні документи, які підтверджують дані бухгалтерського та податкового обліку платника податків, повинні бути достовірними, тобто відображати дійсний зміст господарських операцій, які впливають на визначення об`єкту оподаткування.
В іншому випадку, первинні документи, які не відображають реального руху активів, є недостовірними.
Так, під час перевірки, за допомогою аналізу наданих до перевірки первинних документів, а саме калькуляції виробничої собівартості продукції, аналіз по бухгалтерським рахункам 201, 23 та 26 податковим органом встановлено перевищення списання сировини у виробництво («Винти», «Деталі із пінополіуретану», «Меблева тканина», «ОДСП», «Поролон», «Шурупи універсальні», «Фанера», «Пружинні блоки» та інше) по бухгалтерському обліку ніж визначено в калькуляціях виробничої собівартості продукції на загальну суму 1 579 570,02 грн., сума ПДВ 315 914,01 грн., в т.ч. по періодам: березень 2025, квітень 2025,травень 2025.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до перевірки не надані первинні документи щодо фактичного руху активів, перевіркою встановлено факт відсутності використання товару («Винти», «Деталі із пінополіуретану», «Меблева тканина», «ОДСП», «Поролон», «Шурупи універсальні», «Фанера», «Пружинні блоки» та інше) в господарській діяльності підприємства, що за даними бухгалтерського обліку списано у виробництво без документального підтвердження даних операцій у період березень травень 2025 року на загальну суму 1 579 570,02 грн., сума ПДВ 315 914,01 грн.
Перевіркою встановлено, що в порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44 п.189.1 ст.189, п.198.5 ст.198 ПУК України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» платником занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 315 914,01 грн. та в порушення п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України не виписано та не зареєстровано протягом граничного строку податкові накладні.
Зазначені обставини під час розгляду справи позивачем не спростовано.
Окрім того, судом встановлено, що в порушення п. 85.2 ПК України ТОВ «АРС.» первинні документи та інформацію за перевіряємий період з урахуванням періодів формування від`ємного значення з податку на додану вартість надано частково, відповідна інформація контролюючим органом відображені в акті про ненадання документів та пояснень до перевірки ТОВ «АРС.».
Позивачем не надано до суду належних доказів на спростування висновків контролюючого органу, наведених в акті перевірки.
Під час перевірки відповідачем встановлено, що відповідно наказу ТОВ «АРС.» №11 від 31.08.2023 Про порядок списання сировини/матеріалів у виробництво :
«1. Встановити порядок списання сировини/матеріалів у виробництві:
1.1. Списання сировини/матеріалів здійснювати по факту виробництва готової продукції, з урахуванням кількості витраченої сировини/матеріалів та фактичного виходу продукції.
1.2. Визначити норми списання сировини/матеріалів у межах калькуляції виробничої собівартості одиниці продукції.
1.3. Відхилення від встановленого діапазону нормативного виходу готової продукції фіксувати в актах, затверджених комісією, із зазначенням причин (технологічні втрати, брак, якість сировини тощо).
2. Організація обліку списання сировини:
2.1. Бухгалтерський облік витрат сировини вести відповідно до:
П(С)БО 9 «Запаси», де визнання та оцінка запасів здійснюється за первісною вартістю;
П(С)БО 16 «Витрати», що регулює порядок обліку витрат виробництва, у тому числі прямих матеріальних витрат.
2.2. Списання сировини/матеріалів проводити на підставі:
Актів списання сировини/матеріалів за операційний цикл місяць
2.3. Списання проводити на рахунок 23 «Виробництво» із подальшим оприбуткуванням на рахунок 26 «Готова продукція» за її фактичною кількістю.
3. Затвердити такі форми документів для обліку списання сировини:
3.1. Акт списання сировини/матеріалів із зазначенням використаної списання сировини/матеріалів у кількісному та вартісному виразі.
3.2. Калькуляція виробничої собівартості одиниці продукції - із зазначенням нормативної кількості сировини/матеріалів на одиницю готової продукції.
3.3. Акт понаднормового використання сировини для фіксації відхилення від встановленого діапазону нормативного виходу готової продукції…»
В ході перевірки на підставі якої винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення та перевірки, результати якої викладено в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 29.07.2025 №3335/04-36-07-06/37806175, платником податку було надано калькуляції виробничої собівартості продукції.
Проведеним порівняльним аналізом калькуляцій наданих в обох перевірках встановлено невідповідність сировини і матеріалів використаних у виробництві.
Встановлена невідповідність сировини і матеріалів використаних у виробництві відображена в акті перевірки № 4069/04-36-07-06/37806175 від 22.09.2025 на сторінках 14-18.
Судом встановлено, що ТОВ «АРС.» до перевірки не надані Акти понаднормового використання сировини, як визначено наказом ТОВ «АРС.» №11 від 31.08.2023 Про порядок списання сировини/матеріалів у виробництво. Проте, як свідчить аналіз Наказу ТОВ «АРС» №11 від 31.08.2023 такі форми документів для обліку сировини передбачені на підприємстві.
Також, до перевірки не були надані технологічні карти та карти крою, норми списання ТМЦ у процесі виробництва, інші документи обґрунтування розбіжностей витрат сировини і матеріалів на одиницю продукції.
Крім того, до перевірки не надано аналітичний облік за рахунком 23 «Виробництво» за статтями витрат і видами або групами продукції, що виробляється помісячно за перевіряємий період згідно з ІНСТРУКЦІЄЮ про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291 (зі змінами та доповненнями).
У зв`язку з ненаданням вищевказаних документів (технологічні карти та карти крою, норми списання ТМЦ у процесі виробництва, документи обґрунтування витрат сировини і матеріалів на одиницю продукції, документи щодо руху ТМЦ, тощо) податковий орган не міг визначити використання у виробництві сировини і матеріалів придбаних у неплатників ПДВ не є можливим, так як згідно з ЄРПН придбавались аналогічні ТМЦ також у платників ПДВ.
Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України до їх відсутності.
Аналогічне правозастосування викладено у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/8441/18, від 28.10.2021 у справі №802/880/18-а, від 06.09.2022 у праві №640/772/21, від 14.12.2022 у справі № 640/637/19, від 07.02.2023 у справі №640/9880/19, від 03.10.2023 у справі №420/534/20.
Так, доводи позивача щодо помилковості обставин, викладених відповідачем в акті перевірки, з приводу яких відповідачем були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, спростовуються матеріалами справи. Позивачем жодних доказів, що спростовують вищезазначені висновки акту перевірки до суду не подано.
Таким чином доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неправомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, на підставі наявних доказів. Інших доводів щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень позивачем не наведено.
Суд зазначає, що дотримання платником податків податкового законодавства є його безумовним обов`язком, порушення якого має своїм невідворотним наслідком застосування до такого платника, передбаченої законодавством, відповідальності.
З огляду на зазначене вище, у контролюючого органу були наявні підстави на прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, у той час як відповідачем доведено правомірність оскаржуваних рішень.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.
Підстави для розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні, оскільки у задоволенні позову відмовлено.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова