Справа № 200/1964/26
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24 березня 2026 року Справа №200/1964/26

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голошивець І.О., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФИКС» звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, в якому просить суд:

- стягнути з Державного бюджету на його користь пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування з 13.04.2021 по 13.04.2024 - 6747781,12 грн.;

- стягнути з Державного бюджету на його користь інфляційні збитки у розмірі 4 633 764,43 грн.;

- стягнути з Державного бюджету на його користь суму 3 % річних 985 450,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до приписів ч.2 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі подання позовної заяви та доданих до неї документів в електронній формі через електронний кабінет до позовної заяви додаються докази надсилання її копії та копій доданих документів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.

В даному випадку, судом встановлено, що дана позовна заява була надіслана представником позивача засобами зареєстрованого кабінету «Електронний суд» 17.03.2026 року, в свою чергу доказів надіслання на адресу відповідача копії даної позовної заяви та відповідно додатків матеріали заяви не містять.

З урахуванням наведеного, для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід надати на адресу суду докази надіслання копії позовної заяви разом з додатками до відповідача.

В свою чергу, приписами п.4 та п.5 ч.5 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 4 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Позивач у своїй позовній заяві зазначає: - «[…]. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2014 року скасовано та прийняти нову, визнано протиправними дії Державної податкової інспекцій у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмови в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС», стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 10 939 450,00 грн. Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просили його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року касаційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задовольнити частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року скасовано, справу №826/18210/13-а направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За результатом розгляду даної справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/18210/13-а від 23.05.2017 року визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві щодо відмови в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС». Зобов`язано Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві підготувати та подати Товариству з обмеженою відповідальністю висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 949450,00 за травень 2013 року. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 31 травня 2017 року, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень. На виконання вищевказаної постанови, Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист, який слугував підставою для відкриття виконавчого провадження (постанова від 26.04.2018 року № 56274937). Відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджено, що виконавче провадження досі відкрито, що свідчить про невиконання податковим органом постанови Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/18210/130а від 23.05.2017 року. 06 квітня 2021 року Шостим апеляційним адміністративним судом винесено ухвалу, якою виправлено допущено описку в постанові Київського апеляційного адміністративного суду 23 травня 2017 року за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління у місті Києві, Державної казначейської служби у Шевченківському районі міста Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. Пункт 4 резолютивної частині постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року вирішено читати так: «Зобов`язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві висновок про повернення ТОВ «ФИКС» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 949 450, 00 грн за червня 2013 року». Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2021 суд частково задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» до відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, в розмірі 6 695 918, 69 грн. Стягнув з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» пеню, нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 10 939 450, 00 грн за червень 2013 року за період з 15.06.2017 по 12.04.2021 в розмірі 6 673 440, 37 грн. Станом на 13 квітня 2021 року та по теперішній час ТОВ «ФИКС» не отримало бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 10 939 450,00 грн за червень 2013 року. А отже, позивач має право на нарахування та стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних за період з 13.04.2021 року по 13.04.2024 рік в зв`язку із неотриманням (фактичним невиконанням судового рішення) бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в сумі 10 939 450,00 грн за червень 2013 року. […].».

В даному випадку, позивачем не надано доказів перебування його на обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області, якого він зазначає стороною справи як відповідача.

З урахуванням наведеного, для усунення недоліків позовної заяви позивачу слід надати на адресу суду докази перебування на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області та докази невиконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року по справі № 826/18210/13-а станом на час подання даної позовної заяви.

Щодо строку звернення, суд зазначає наступне, представник позивача звернулася з даним позовом засобами зареєстрованого кабінету «Електронний суд» 17.03.2026 року та відповідно до заявлених нею позовних вимог просила стягнути з Державного бюджету на користь позивача пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування з 13.04.2021 по 13.04.2024 - 6747781,12 грн.; стягнути з Державного бюджету на користь позивача інфляційні збитки у розмірі 4 633 764,43 грн. та стягнути з Державного бюджету на користь позивача суму 3 % річних 985 450,00 грн.

Слід зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові по справі №320/5404/23 від 13.04.2023 року навів наступний правовий висновок: - «Податковий кодекс України не містить прямої норми, яка б визначала строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням ПДВ державою.

Строк давності у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, не поширюється на дані правовідносини, оскільки цією статтею визначено: право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1); стягнення податкового боргу (пункт 102.4); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5); право платника податків на оскарження в суді податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу (пункт 56.18 статті 56).

При цьому положення пункту 102.5 статті 102 ПК України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом.

У справі, що розглядається, відсутні підстави для врахування й положень норми пункту 56.18 статті 56 ПК України, оскільки остання, встановлюючи спеціальні строки звернення до суду, є відсильною до статті 102 цього Кодексу та регулює виключно правовідносини щодо оскарження податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу.

У разі ж несвоєчасного відшкодування заборгованості з ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, платник, звертаючись до суду, фактично просить захистити його право на отримання зазначених коштів, які залишаються невиплаченими у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень комплексу покладених на нього обов`язків. Відтак, предметом оскарження у такому випадку є відповідна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а отже, положення статті 102 ПК України, до яких відсилає пункт 56.18 статті 56 цього Кодексу, застосовуватись не можуть.

Ураховуючи наведене, стаття 102 ПК України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 КАС України, у якій встановлено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Отже, платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позовна вимога про стягнення пені аналогічно може бути заявлена в межах строку, встановленого частиною другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Такі висновки правозастосування викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19 та від 16 лютого 2023 у справі №803/1149/18 з подібними правовідносинами, і судова колегія не вбачає підстав для відступу від цих позицій.

Оскільки встановлено, що вказана заборгованість виникла за лютий 2007 року, серпень-вересень, грудень 2006 року, 2004-2005 роки, що підтверджено судовими рішеннями, які набрали законної сили протягом 2007-2010 років, то важливо надати право позивачу подати заяву з зазначенням причин пропуску шестимісячного строку після набрання законної сили судовими рішеннями звернення до суду з позовом про стягнення пені і бюджетної заборгованості у сумі 1619656.95 (за серпень-вересень 2006 р.р.) майже через 10 років, у сумі 981212 (за грудень 2006 р.) майже через 12 років, у сумі 18024589 (2004-2005 р.р.), майже через 11 років.

Суд зауважує, що прийняття податкового повідомлення-рішення № від 14.02.2015 р. не може впливати на перебіг строку звернення до суду з даним позовом, не перериває, не продовжує та не поновлює його.

Позивач у цій справі не звертався до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду, а цей суд у порядку статті 123 КАС не надав можливості позивачу скористатися правом подати відповідну заяву, в якій вказати причини поважності пропуску строку звернення до суду.

Позивачем у відповіді на відзив ГУ ДПС у Київській області та запереченнях проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі, зазначено, що ним строк звернення до суду не пропущено, а якщо суд дійде висновку про порушення цих строків, то просить визнати причини, викладені у цій відповіді поважними та поновити його (том 1 а.с.176-179).

Заяв чи клопотань саме щодо поновлення строку звернення до суду з зазначенням поважних причин його пропуску після набрання законної сили судовими рішеннями протягом 2007-2010 років у відповідності до вимог ст. 123 КАС України позивачем не заявлено.

Згідно ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, ця обставина є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій і направлення справи на новий розгляд, оскільки вирішенню спору по суті заявлених позовних вимог передує дослідження питання дотримання позивачем строків звернення до суду.

Судами попередніх інстанцій помилково застосовано правову позицію Верховного Суду, сформульовану у постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17, яка ухвалена у правовідносинах з іншими фактичними обставинами. Зокрема, правова позиція висловлювалась щодо застосування строку 1095 днів для звернення до суду з позовом про стягнення суми пені на суму бюджетної заборгованості, яка фактично сплачена податковим органом з затримкою. А саме, платнику податків бюджетну заборгованість перераховано в квітні-травні 2015 року, а до суду фактично звернувся 3 лютого 2017 року.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.».

Також варто зазначити правові висновки викладені у постанові Верховного Суду по справі №200/9658/21 від 22.01.2025 року: - «Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною другою статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Повертаючись до змісту охопленого у цьому касаційному провадженні питання щодо строку звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, необхідно зауважити на наявності судової практики Верховного Суду.

Так, зокрема у постанові від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

У постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 280/4452/18 Верховний Суд підтримав позицію про те, що і вимоги щодо стягнення заборгованості з бюджету, і вимоги щодо стягнення пені, нарахованої на весь час невиконання суб`єктом владних повноважень встановленого законом обов`язку можуть бути пред`явлені у межах 1095-денного строку, після спливу якого правовідносини стають стабільними.

На час розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 140/1770/19, від 16 лютого 2023 року у справі №803/1149/18, від 13 квітня 2023 року у справі № 320/12137/20 Велика Палата Верховного Суду вже відступила від висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 14 березня 2019 року у справі №822/553/17 та від 15 лютого 2021 у справі № 280/4452/18, і сформулювала такі правові висновки:

- положення пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України не регулюють питань строків звернення до адміністративного суду, а встановлюють лише строк для подання платником податків заяви до контролюючого органу про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 102 Податкового кодексу України, у тому числі й пункт 102.5 цієї статті, не є тим «іншим законом», яким установлені спеціальні строки звернення до суду з вимогами, спрямованими на захист та відновлення порушених прав платників податків у відносинах, що виникають у зв`язку з несвоєчасним відшкодуванням бюджетної заборгованості ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій передбачено загальний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду;

- платник ПДВ може звернутися до адміністративного суду з вимогами про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень з погашення заборгованості з відшкодування ПДВ та/або пені, нарахованої на таку заборгованість, протягом шести місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів;

- зміна правового регулювання, зміна Верховним Судом способу захисту порушеного права та підтверджені у встановленому порядку фактичні обставини щодо неможливості реалізації права особою, перелік спрямованих нею на досягнення цієї мети заходів підлягають оцінці судом за заявою позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в кожному конкретному випадку при з`ясуванні поважності причин пропуску цього строку.».

Слід зауважити, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4669/21 від 04.08.2021 року було вирішено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» до відокремленого підрозділу Державної податкової служби України - Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість, в розмірі 6 695 918,69 грн, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» пеню, нараховану на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість у розмірі 10 939 450, 00 грн за червень 2013 року за період з 15.06.2017 по 12.04.2021 в розмірі 6 673 440, 37 грн (шість мільйонів шістсот сімдесят три тисячі чотириста сорок гривень тридцять сім копійок).

Рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4669/21 від 04.08.2021 року набрало законної сили 19 листопада 2021 року відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду.

В свою чергу, позивач звертається з позовними вимогами за період з 13.04.2021 по 13.04.2024 року тільки 17.03.2026 року із значним пропуском шестимісячного строку звернення.

Приписами ч.6 ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В даному випадку матеріали позовної заяви взагалі не містять як заяви про поновлення строку звернення так і доказів поважності причин його пропуску.

З урахуванням наведеного, позивачу слід надати докази щодо поважності підстав пропуску строку звернення до суду та відповідно заяву про поновлення цього строку звернення.

В зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що позивачем не дотримані вимоги ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України у разі не усунення у визначений судом строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху позовна заява буде повернута заявникові.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом усунення недоліків позовної заяви зазначених в мотивувальній частині даної ухвали.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.О. Голошивець