Справа № 280/243/26
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року Справа № 280/243/26 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 у Ленінградському державному технічному університеті та періоду роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 у ТОВ «Березіль» під час прийняття рішення про призначення пенсії по інвалідності;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2025 про призначення пенсії по інвалідності з врахуванням до страхового стажу: періоду навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 05.021992: з 01.09.1985 по 05.02.1992, періоду роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.05.1992: з 18.07.1996 по 09.12.1998 та провести перерахунок пенсії з моменту її призначення з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримую пенсію по інвалідності з 29.07.2025. Вказує, що в результаті призначення їй пенсії по інвалідності до страхового стажу не було зараховано такі періоди: період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 05.02.1992 та період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998, згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 13.05.1992. Зазначає, що звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій області з проханням роз`яснити причини незарахування вищезазначених періодів до страхового стажу. Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області №0800-0207-8/134493 від 20.10.2025 позивачу було повідомлено, що до загального стажу роботи не зараховано період роботи з 01.09.1985 по 05.02.1992 через перевищення загальновстановленого періоду навчання та період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998, оскільки наказ про прийняття на роботу дописаний іншим чорнилом. Вказує, що відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 384-29198/У-02/8-0800/26 від 05.01.2026, рішення про призначення пенсії по інвалідності приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. Вважає такі дії ГУ ПФУ в Житомирській області протиправними Просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надавши свій письмовий відзив 18 лютого 2026 року за вх.№9008. Зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 05.02.1992, оскільки перевищує загальновстановлений період навчання; період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 13.05.1992, оскільки в даті наказу на прийнятті на роботу міститься виправлення, а наказ про звільнення з роботи дописано. Вказує, що підтверджений належними документами, страховий стаж становить 27 років 2 місяці 8 днів. Покликається на те, що відповідно до статті 30 Закону №1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу статтею 32 цього Закону №1058. Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є правомірними, у спірних правовідносинах Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції, а позовні вимоги заявлені в адміністративному позові є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/243/26 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваює на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності.

Враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено структурним підрозділом Пенсійного фонду України у Житомирській області, яким винесено рішення №44 від 05 вересня 2025 року про призначення пенсії з 28.08.2025.

При цьому, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992, оскільки перевищує загальновстановлений період навчання; період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 13.05.1992, оскільки в даті наказу на прийнятті на роботу міститься виправлення, а наказ про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом, про що позивача повідомлено листом від 05.01.2026.

Позивачка, не погодившись з не зарахуванням до її страхового стажу спірних періодів, звернулась до суду із вказаним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Згідно ст. 30 Закон №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається у разі встановлення особі інвалідності, за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Як свідчать матеріали справи, позивачці було призначено пенсію по інвалідності. Проте відповідачем, за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992, оскільки перевищує загальновстановлений період навчання; період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 13.05.1992, оскільки в даті наказу на прийнятті на роботу міститься виправлення, а наказ про звільнення з роботи дописано іншим чорнилом.

Аналізуючи такі обставини, суд зазначає, що відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За п. 8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Слід також зазначити, що вимоги щодо заповнення трудових книжок у період роботи позивача містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу. Вищевказане узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16- а та від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У свою чергу згідно з вимогами статті 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також у необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Суд зазначає, що записи трудової книжки від 13.05.1992 серія НОМЕР_2 свідчать про період навчання позивачки у Ленінградському ордена Леніна політехнічному інституті ім. М.І. Калініна у період з 01.09.1985 по 05.02.1992 та період роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 в ТОВ «Березіль».

Крім того, період навчання підтверджується також дипломом НОМЕР_1 від 05.02.1992, в якому вказано, що у 1985 році позивачка вступила і в 1992 році закінчила повний курс навчання у Ленінградському державному технічному університеті за спеціальністю: технологія машинобудування, рішенням Державної екзаменаційної комісії від 05.02.1992 присвоєно кваліфікацію інженера-механіка.

Суд вказує, що всі записи в трудовій книжці позивача виконані послідовно, не місять суперечливих відомостей про періоди страхового стажу та узгоджуються між собою.

Також суд враховує, що відповідач не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі недоліки під час заповнення трудової книжки.

Отже, не зарахувавши позивачу вказаних періодів до страхового стажу пенсійний орган діяв неправомірно.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача, суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд не вбачає підстав для задоволення позових вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.08.2025, оскільки така заява розглянута шляхом прийняття рішення про призначення пенсії позивачці, яке наразі є чинним та не оскаржується позивачем.

У даному випадку, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача, виходячи з меж позовних вимог, буде визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 та періоду роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 при призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 28.08.2025 шляхом зарахування до її страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 та періоду роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998, з урахуванням виплачених сум.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат згідно ст. 139 КАС України не здійснюєтья.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 та періоду роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998 при призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, 10003, місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок 7) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) з 28.08.2025 шляхом зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1985 по 05.02.1992 та періоду роботи з 18.07.1996 по 09.12.1998, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20.03.2026.

Суддя Л.Я. Максименко