Справа № 160/15368/25
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю.
ТОВ «ФРУТАЛІЯ» (далі позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Південно-Східної митниці (далі відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: № UA110130/2025/000063/1 від 14.03.2025, № UA110130/2025/000129/1 від 02.04.2025 та № UA110130/2025/000135/1 від 03.04.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем для митного оформлення імпортованого товару було подано всі необхідні та достатні документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару за основним методом (за ціною договору). Позивач вважає, що у Відповідача були відсутні законні підстави для прийняття оскаржуваних рішень про коригування митної вартості.
Ухвалою суду від 29.05.2025 позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою суду від 30.06.2025 було відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (без участі сторін).
17.07.2026 на адресу суду надійшов відзив відповідача в якому, останній заперечував проти задоволення позовної заяви. Свою позицію мотивував тим, що подані до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також щодо транспортних витрат, що унеможливило застосування основного методу визначення митної вартості.
21.07.2026 позивачем було подано відповідь на відзив.
Суд дослідивши наявні у справі письмові докази приходить до наступних висновків.
На підставі зовнішньоекономічного контракту № 17/01-2022 від 17.01.2022, укладеного з компанією AL WALAA FOR SORTING AND PACKING THE AGRICULTURAL CROPS (Єгипет), до Дніпровської митниці було подано три електронні митні декларації для митного оформлення свіжих мандаринів:
Разом із зазначеними деклараціями позивач подав повний пакет товаросупровідних документів, передбачених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України: контракт з додатковими угодами, інвойси, коносаменти, специфікації, автотранспортні накладні (CMR), пакувальні листи, фітосанітарні сертифікати, сертифікати якості та походження.
За результатами опрацювання поданих документів відповідач прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості, якими вартість товару була скоригована до 1,10 дол. США/кг за усіма трьома деклараціями із застосуванням шостого (резервного) методу визначення митної вартості. У зв`язку із незгодою позивача товар був випущений у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X МК України, а різниця між заявленою та скоригованою митною вартістю у формі ПДВ склала 156 947,55 грн.
Підставою прийняття оскаржуваних рішень Відповідач стали виявлені розбіжності в поданих документах: відсутність умов оплати в інвойсах при зазначенні таких умов у специфікаціях; розбіжності в описі якісних характеристик товару між різними документами; неможливість підтвердити транспортні витрати через відсутність відповідних платіжних та транспортних документів. Відповідач також посилається на те, що АСАУР згенерувала обов`язкові форми контролю, а декларант відмовився від надання додаткових документів протягом 10 днів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні методи за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно з ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 53 МК України встановлено, що одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з ч. 2 ст. 53 МК України, основними документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: зовнішньоекономічний договір; рахунок-фактура (інвойс); банківські платіжні документи; транспортні (перевізні) документи тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Судом встановлено, що відповідно до специфікацій № 36 від 25.02.2025, № 47 та № 48 від 15.03.2025 до Контракту поставка товару здійснювалась на умовах CFR Chornomorsk (Інкотермс-2020).
Умови поставки CFR (Cost and Freight Вартість і фрахт) відповідно до Інкотермс-2020 передбачають, що продавець зобов`язаний: за власний рахунок укласти договір морського перевезення та сплатити вартість фрахту до узгодженого порту призначення; поставити товар на борт судна в порту відвантаження; надати покупцю коносамент або інший транспортний документ. При цьому усі витрати на транспортування товару до порту призначення Чорноморськ, Україна несе продавець і вони за визначенням включені до ціни товару за інвойсом. Покупець не несе окремих витрат на фрахт і, відповідно, не зобов`язаний мати окремі платіжні документи щодо оплати послуг перевезення.
Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України до митної вартості товарів за основним методом включаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Таким місцем є порт Чорноморськ. Оскільки умови CFR передбачають включення вартості перевезення до порту призначення до ціни товару, а поставка здійснювалась CFR Chornomorsk, зазначена складова митної вартості є включеною до ціни товару.
Суд вважає помилковим твердження відповідача про відсутність підтвердження транспортних витрат. Вимога надати замовлення на перевезення, заявку на перевезення та платіжні документи щодо оплати послуг перевезення суперечить суті умов поставки CFR. При умовах CFR обов`язок організувати та оплатити перевезення до порту призначення лежить на продавці, а не на покупці. Отже, позивач не повинен мати такі документи, бо не є стороною договору перевезення. Аналогічно, наявність позначки «Freight prepaid» у коносаменті лише підтверджує, що фрахт сплачено продавцем, тобто включено до вартості товару.
Таким чином, відповідач не мав законних підстав вимагати від позивача документи, підтвердження яких лежить в обов`язках продавця за умовами CFR, і тим більше посилатися на їх відсутність як на підставу для визначення вартості товару за резервним методом визначення митної вартості.
Відповідач також посилається на розбіжності між інвойсами та специфікаціями в частині умов оплати: пункт 4.1 контракту передбачає, що умови оплати визначаються в інвойсі, проте інвойси таких умов не містять, тоді як специфікації визначають оплату протягом 60 діб після доставки.
Суд не приймає вказаний аргумент з огляду на таке. Пунктом 3.1 Контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 20.01.2024 передбачено, що умови поставки на кожну партію товарів визначаються у специфікаціях. Тобто специфікації є договірними документами, що доповнюють контракт для кожної конкретної поставки, і зазначення в них умов оплати є узгодженим між сторонами порядком.
Митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, це ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. Строк оплати 60 діб після доставки визначає лише момент виконання платіжного зобов`язання і не впливає на ціну товару.
Суд зауважує, що відповідно до змісту п. 4 ч. 2 ст. 53 МК України вимога платіжних документів щодо підтвердження оплати виникає лише у разі, якщо рахунок уже сплачено. Умови зазначені у специфікаціях передбачали відстрочену оплату протягом 60 діб після доставки. Отже, на момент митного оформлення платіжні документи не підлягали витребуванню.
Таким чином, відсутність умов оплати в інвойсах та зазначення їх у специфікаціях не є розбіжністю, яка впливає на числові значення складових митної вартості товарів за ЕМД.
Відповідач стверджує, що описи товару в різних документах пакувальних листах, інвойсах та фітосанітарних сертифікатах не збігаються між собою в частині зазначення класу та розмірів товару, що, на думку відповідача, впливає на числові значення митної вартості.
Суд відхиляє цей аргумент. Відповідач у жодному зі спірних рішень не зазначив конкретну складову митної вартості, яку не можна встановити через такі розбіжності, а обмежився загальними припущеннями.
Крім того, частиною 2 ст. 53 МК України не передбачено обов`язку декларанта подавати окремі документи щодо якісних характеристик товару для підтвердження митної вартості. Якісні характеристики товару мають значення для визначення коду УКТЗЕД та ставки мита, але не є самостійними числовими складовими митної вартості.
Суд зазначає, що у самих оскаржуваних рішеннях відповідач визначив найменування товарів у спосіб, аналогічний зазначеному у митних деклараціях позивача, тобто ідентифікував товар.
Сертифікати якості, надані позивачем разом з ЕМД, підтверджують відповідність товару європейським стандартам і придатність для споживання людиною. Відсутність у частині документів детального зазначення сорту і розміру не є доказом неідентичності товару чи штучного завищення або заниження вартості.
Таким чином, зазначені відповідачем відмінності в описі товару не є розбіжностями, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів.
Суд констатує, що підставою для застосування другорядних методів визначення митної вартості, в тому числі резервного, є неможливість застосування попереднього методу, що має бути належно обґрунтовано. Послідовний перехід до кожного наступного методу вимагає від митного органу чіткого обґрунтування неможливості застосування попереднього з посиланням на конкретні обставини та докази, що не було виконано Відповідачем.
Оцінивши у сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем разом із поданими митними деклараціями надано повний пакет документів, передбачених ч. 2 ст. 53 МК України, який у своїй сукупності підтверджував числові значення складових митної вартості товарів за ціною договору (перший метод). Обставини, на які посилається відповідач, не були підтверджені під час розгляду справи.
Оскаржувані рішення про коригування митної вартості ґрунтуються на припущеннях та формальних недоліках документації, а оскаржувані рішення підлягають скасуванню як протиправні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не довів правомірність оскаржуваних рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір, який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд вважає необхідним їх задовольнити повністю на суму 8500 грн.
Так на підтведження вказаних вимог, Позивачем було подано договір про надання професійної правової допомоги №16/01-06/23 від 16.06.2023. Відповідно до п.3.2 вказаного договору остаточний розмір гонорару Адвоката встановлюється в Акті приймання передачі. До матеріалів справи Позивачем надано Акт приймання передачі наданої професійної правничої допомоги від 21.07.2025 в якому визначено вартість та кількість виконаних робіт на суму 8500 грн. Обсяг виконаних робіт (6 годин) відповідає складності справи та поданим документам. Отже, на думку суду такий розмір наданої правничої допомоги належить стягнути на користь Позивача.
Керуючись ст. 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФРУТАЛІЯ» до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів № UA110130/2025/000063/1 від 14.03.2025;
Визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів № UA110130/2025/000129/1 від 02.04.2025;
Визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів № UA110130/2025/000135/1 від 03.04.2025.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко