Справа № 240/8003/25
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/8003/25

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення та відмови, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у якій позивачка просить суд (з урахуванням уточнення):

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14 березня 2025 року № 45 та відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 березня 2025 року № 0600-0217-8/25613 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу позивачки період навчання в Радомишльському СПТУ № 41 з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року до періодів проживання у зоні посиленого радіологічного контролю та призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі - Закон № 796-XII) з 06 березня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що по досягненню 55-річного віку вона звернулась до пенсійного органу за призначенням пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону № 796-XII й Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області (за принципом екстериторіальності) безпідставно відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, зазначаючи про підтвердження періоду постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю лише 08 років 10 місяців 20 днів (у тому числі станом на 01 січня 1993 року 05 років 08 місяців 20 днів), що надає право на зниження пенсійного віку лише на 4 роки. При цьому пенсійним органом безпідставно, як доводить позивачка, незараховано до проживання у зоні посиленого радіологічного контролю період навчання у Радомишльському СПТУ № 41 з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року, який збігається, як вказує позивачка, з щорічними літніми канікулярними періодами у навчальних закладах. Також вважає достатнім підтверджуючим документом статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4-ої категорії, що надає право на пільги згідно із Законом № 796-XII, відповідне посвідчення, що належним чином, як вважає позивачка, доводить проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-ох років.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області обґрунтовано відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-XII зі зниженням пенсійного віку на 5 років у зв`язку з недосягненням необхідного пенсійного віку 56 років. В обґрунтування своєї позиції доводить, що загальний період проживання позивачки в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) становить 08 років 08 місяців 03 дні (включаючи 05 років 08 місяців 19 днів станом на 01 січня 1993 року: з 26 квітня 1986 року по 30 вересня 1987 року та з 17 вересня 1988 року по 31 грудня 1992 року). Оскільки виконано умову проживання на 01 січня 1993 року початкова величина зниження 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, тобто 2 роки (08 років 08 місяців 03 дні), позивачка набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки, тобто при досягненні 56 річного віку. При цьому відповідач зауважує й на тому, що положеннями статті 55 Закону № 796-XII не передбачено сумування періодів проживання у різних зонах радіоактивного забруднення. Враховуючи звернення позивачки за призначенням пільгової пенсії у віці 55 років, відсутні підстави для призначення спірної пенсії на умовах частини другої статті 55 Закону № 796-XII.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, подав суду клопотання про долучення витребуваних судом доказів з відповідними додатками. Проте у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, про причини суд не повідомив.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповіді на відзив, яка в силу норми частини третьої статті 263 КАС України не є заявою по суті спору у такій категорії справ, проте суд вважає потрібним урахувати викладені доводи позивачки задля повного та всебічного з`ясування обставин справи та правильного визначення предмету доказування у цій справі, позивачка наполягає на тому що період проживання або роботи у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) повинен бути безумовно зарахований до стажу проживання в зоні посиленого радіологічного контролю (як зони меншого ураження) при призначенні пенсії відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Тому позивачці, як такій, що станом на 01 січня 1993 року не менше 4-х років прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона), яка є менш ураженою в порівнянні із зоною гарантованого добровільного відселення, спірний період навчання у Радомишльському СПТУ № 41 з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року безпідставно не зараховано до проживання в зоні посиленого радіологічного контролю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реалізації права на пенсійне забезпечення зі зниженням пенсійного віку після досягнення 55-річного віку звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 06 березня 2025 року про призначення їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII як особі, яка постійно проживає у зоні посиленого радіологічного контролю.

Позивачка має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 02 червня 2008 року Житомирською облдержадміністрацією.

За принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, прийнявши 14 березня 2025 року рішення № 45, яким відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що підставою для відмови став висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до статті 55 Закону № 796-XII у зв`язку з тим, що вік заявниці на дату звернення - 55 років 02 місяці 10 днів при необхідному 56 років, оскільки доданими документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 4 роки - проживання у зоні посиленого радіологічного контролю складає 08 років 08 місяців 03 дні, у тому числі на 01 січня 1993 року - 05 років 08 місяців 19 днів.

У цьому ж рішенні вказано, що до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не зараховано період навчання з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області рішення № 45 позивачці направлено повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 березня 2025 року № 0600-0217-8/25613.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону № 796-XII.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом № 796-XII.

Згідно зі статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (стаття 11 Закону № 796-ХІІ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 14 цього Закону особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - для встановлення пільг і компенсацій особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесені до категорії 4.

Згідно зі статтею 65 Закону № 796-ХІІ документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Крім того, згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно з положеннями статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-ІV) право на пенсію за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, згідно з приміткою до вказаної статті, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) (надалі Порядок № 22-1), абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 якого передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

За змістом спірних правовідносин у цій справі позивачка непогоджується із незарахуванням до проживання на території зони посиленого радіологічного контролю (4 зона) періоду навчання у Радомишльському СПТУ № 41 з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року. Суд з`ясував, що запис про цей період навчання внесено до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_2 ; а згідно з наказом Радгоспу "Калинівський" від 28 вересня 1987 року № 143-к позивачку звільнено з радгоспу у зв`язку з вибуттям на навчання з 30 вересня 1987 року. Водночас, згідно з довідкою Виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 01 жовтня 2024 року № 260 позивачка була зареєстрована та постійно проживала з 26 квітня 1986 року по 14 грудня 1995 року у селі Калинівка Коростенського району Житомирської області.

А тому суд звертає увагу, що у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

У постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23 Верховний Суд, за подібних зі спірними відносин в аспекті належного підтвердження проживання (роботи) у зоні радіаційного забруднення для цілей призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII, зауважив на тому, що наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII. Вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

В контексті обставин тієї справи, які є подібними зі спірними, Суд врахував, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Тому, враховуючи висновки Верховного Суду у такій категорії спорів, визначальним у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивачки на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою/навчанням на цій території станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років (зона посиленого радіологічного контролю), що наразі не є спірним у цій справі; та у загальному не менше 9 років (задля зниження пенсійного віку на 5 років: початкова величина зниження 2 роки за проживання не менше 4 років у 4-ій зоні станом на 01 січня 1993 року та додатково 1 рік за 3 роки проживання).

Як пояснює відповідач, підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку слугувало незарахування пенсійним органом до проживання у зоні посиленого радіологічного контролю періоду навчання у Радомишльському СПТУ № 41 з 01 жовтня 1987 року по 16 вересня 1988 року згідно із дипломом серії НОМЕР_3 , оскільки навчальний заклад розташований у м. Радомишль Житомирської обл., яке не належить до зони радіоактивного забруднення. Тому підтверджене проживання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю склало 08 років 08 місяців та 03 дні.

Надаючи оцінку доказам в матеріалах справи, а саме інформації у довідці Виконавчого комітету Лугинської селищної ради Коростенського району Житомирської області від 01 жовтня 2024 року № 260 щодо постійної реєстрації та проживання позивачки у селі Калинівка Коростенського району Житомирської області з 26 квітня 1986 року по 14 грудня 1995 року, у порівнянні та співставленні із записами диплому Радомишльського СПТУ № 41 серії НОМЕР_3 , суд погоджується з висновками пенсійного органу, оскільки на противагу вказаному у довідці щодо "реєстрації та постійного проживання", у цій довідці не йдеться про фактичне проживання (безвідносно до місця реєстрації проживання), а згідно із записами у дипломі серії НОМЕР_3 позивачка закінчила повний курс навчання.

При цьому зарахування позивачці до стажу періоду перебування на канікулах в селі Калинівка Коростенського району не відповідає вимогам частини другої статті 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки зменшення пенсійного віку у зв`язку з проживанням на відповідній радіоактивно забрудненій території обумовлено фізичним перебуванням особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості, на чому закцентував Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 в аспекті зарахування до такого проживання періоду канікул.

Ба більше, безпідставно позивачка у цій справі наполягає на зарахуванні періоду навчання у зоні гарантованого добровільного відселення до періоду проживання/роботи у менш ураженій зоні, якою є зона посиленого радіологічного контролю, позаяк місто Радомишль Житомирської області, як обґрунтовано стверджує пенсійний орган, не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, як і посиленого радіологічного контролю, оскільки не включено до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частині другій статті 2 КАС України, а у силу часини другої статті 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19 зазначила, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Всупереч цьому, позивачкою ані разом із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, ані суду не надано жодного доказу на підтвердження фактичного перебування, на противагу реєстрації місця проживання, у селі Калинівка Коростенського району Житомирської області упродовж навчання у Радомишльському СПТУ № 41.

Висновки про те, що зарахування до стажу періоду навчання не ґрунтуються на правильному застосуванні норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, оскільки Закон № 796-ХІІ передбачає необхідність фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою чи навчанням у такій місцевості, зроблено Верховним Судом у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 460/6133/24 за схожих зі спірними правовідносин. Зокрема, Верховний Суд у цій постанові погодився з висновком апеляційного суду, зазначивши: "Однак, оскільки факт реєстрації в смт Томашгород Сарненського району Рівненської області не підтверджує фактичне проживання (роботу) позивачки у зоні гарантованого добровільного відселення, враховуючи навчання у Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського на денній формі навчання та віддаленість місця навчання (м. Рівне) від смт Томашгород, а тому така довідка не взята до уваги судом апеляційної інстанції, як доказ проживання позивачки у зоні гарантованого (добровільного) відселення.".

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду у такій категорії спорів, виходячи зі встановлених обставин цієї справи на підставі поданих сторонами доказів, суд доходить переконання, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14 березня 2025 року № 45 у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку прийнято з урахуванням поданих позивачкою документів, у якому обґрунтовано встановлено, що позивачка проживала у зоні посиленого радіологічного контролю 08 років 08 місяців та 03 дні, у зв`язку з чим, відповідно, вона набуде права на пенсію зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених статтею 55 Закону № 796-XII, по досягненню 56-річного віку.

Отже, за результатом розгляду цієї справи суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах пенсійним органом доведено правомірність оскаржуваного рішення, яке, з урахуванням правової позиції у практиці Верховного Суду, відповідає критеріям законності згідно з частиною другою статті 2 КАС України, тому у позові слід відмовити.

Стосовно вимоги позивачки про визнання протиправним та скасування відмови, як зазначає позивачка, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17 березня 2025 року № 0600-0217-8/25613, суд зауважує, що така вимога задоволенню не підлягає з тих підстав, оскільки у такий спосіб пенсійним органом зроблено повідомлення ОСОБА_1 про результат розгляду її заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивачки, є рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 14 березня 2025 року № 45 про відмову в призначенні пенсії (постанови Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23, від 19 травня 2025 року у справі № 240/505/24).

Відповідно до статті 139 КАС України, враховуючи результат вирішення спору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 263, 295 КАС України, суд,

вирішив:

Відмовити у позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Степана Бандери, буд. 43, м. Суми, 40009, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання протиправним та скасування рішення та відмови, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

23.03.26