Справа № 641/2342/26
Суддя: Музиченко В. О.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Слобідський районний суд міста Харкова
Провадження № 2-а/641/50/2026 Справа № 641/2342/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року м. Харків

Суддя Слобідського районного суду міста Харкова Музиченко В.О., розглянувши матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Адвокат Бєлєвцова О.О. звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 із адміністративним позовом в якому просить суд: електронну постанову серії ЕНА № 6780785 від 06 березня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 122 КУпАП визнати недійсною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що справа не підсудна Слобідському районному суду міста Харкова.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини 1статті 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Статтею 25 КАС України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно відповіді з ЄДДР № 2476880 від 18 березня 2026 року, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, судом було зроблено запит щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, із якого вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 з 19.04.2022 року, довідка про взяття на облік № 6313-.

Довідка про взяття на облік ВПО засвідчує місце проживання особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо вказаних осіб та саме він підлягає застосуванню.

При вирішенні питання щодо підсудності справи необхідно враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року в справі№ 409/2636/17.

Положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» мають пріоритет над положеннями Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Таким чином, з наведеного вбачається, що зареєстрованим місцем проживання, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеної особи є адреса, зазначена в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Оскільки встановлено, що позивач у справі як ВПО зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Богодухівського районного суду Харківської області, суд приходить до висновку про необхідність передачі справи за підсудністю до суду за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Спори між судами про підсудність згідно ст. 30 КАС України не допускаються.

Керуючись ст.26, 29, 30 КАС України, суд

ухвалив:

Справу № 641/2342/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - передати до Богодухівського районного суду Харківської області для розгляду за підсудністю.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -В. О. Музиченко