Справа № 520/17898/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 р. Справа № 520/17898/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 26.11.25 у справі № 520/17898/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокіл"

до Київської митниці Державної митної служби України

про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ (далі також - позивач, ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київської митниці Державної митної служби України (далі також відповідач, Київська митниця), в якій просило:

- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2025 за № UA100250/2025/000003/1, прийняте Київською митницею Державної митної служби України;

- визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.02.2025 № UA100250/2025/000032, прийняту Київською митницею Державної митної служби України.

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Київської митниці Державної митної служби України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2025 за № UA100250/2025/000003/1, прийняте Київською митницею Державної митної служби України.

Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.02.2025 за № UA100250/2025/000032, прийняту Київською митницею Державної митної служби України.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ сплачений судовий збір у сумі 6056 гривень 00 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної митної служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ СОКІЛ витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, обставинам та матеріалам, що мають значення для правильного вирішення справи, не застосував до спірних правовідносин приписи ст. ст. 51, 52, 58, 280, 295, 336, 345, 346 Митного кодексу України. Вказує, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів оформлене з додержанням вимог ч. 2 ст. 55 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених Наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195. Не погоджується з сумою витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих судом першої інстанції на користь позивача, уважає її завищеною, неспівмірною з категорією справи.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 04.02.2019 між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ» (Україна, як покупцем) та Peters & Burg Kft (Угорщина, як продавцем) укладений контракт купівлі продажу товару № С-4 (далі також контракт).

Згідно з п.3.1 контракту у кожному випадку умови поставки вказуються в інвойсі.

Відповідно до додаткової угоди № 5 від 18.12.2020 до контракту викладено в новій редакції розділ 4 п.4.2: Сума контракту визначається згідно зі Специфікаціями (Додатками) до Контракту, що є невід`ємною частиною Контракту.

Продавець надіслав на адресу покупця прайс лист від 01.11.2024, згідно з яким фірма Peters & Burg Kft пропонує до поставки протягом 2024-2025 років препарати: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,19 дол. США за л/1, вказані ціни діють на умовах поставки FOB - Шанхай.

На виконання контракту сторонами підписано додаток № 48 від 01.11.2024 «Специфікація», згідно з яким загальна кількість до поставки Товару складає 21600 т, гербіцид Герб 900 КЕ, 3,19 дол. США за л/1, загальна вартість у дол. США - 68904,00, та продавцем оформлено для ТОВ «ТД «СОКІЛ» інвойс № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024.

У вказаному інвойсі визначено строк оплати за товар та умови поставки FOB, Shanghai.

19.02.2025 позивач подав до митного органу електронну митну декларацію ІМ40АА №25UA74U7 від 19.02.2025 на товар: гербіцид Герб 900 КЕ, 3,19 дол. США за л/1, та такі документи: сертифікат якості від 03.12.24, пакувальний лист №PET8-ML-1179219 від 27.12.24, інвойс № PET8-SZ 1180056 від 27.12.2024, коносамент №XHSE070740497 від 09.12.2024, автотранспортну накладну (CMR) № 4032 від 06.02.2025, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 24С3100А7811/50142 від 30.12.24, рахунок-фактуру № СФ-42708 від 10.02.25, довідку про транспортні витрати без номеру від 12.02.25, контракт № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019, додаток № 48 від 01.11.2024 «Специфікація», договір складського зберігання № 15/01-01/ТДС/ТДН від 15.01.24-31.12.27, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.25, договір перевезення №28/10-24 від 28.10.24, посвідчення А08835 з 22.06.21 по 31.12.29, лист № 08/02-01 від 08.02.24.

У зазначеній декларації митну вартість товару заявлено за першим (основним) методом визначення вартості у розмірі 3127293 грн 73 коп., яка вираховується при додаванні вартості товару за інвойсом 68904,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату митного оформлення та витрат на транспортування товару до кордону України в розмірі 262920 грн 00 коп.

За результатами митного контролю, відповідачем надісланий запит про надання додаткових документів, а саме: 1) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 2) обґрунтовані висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) експортну декларацію з урахуванням вимог ст.254 МК України; 4) банківські платіжні документи щодо оплати за попередні поставки; 5) платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних витрат, заявку на перевезення.

20.02.2025 та 21.02.2025 позивачем до контролюючого органу надіслано додаткові документи, а саме: 1) лист ТОВ «Торговий Дім «Сокіл» від 20.02.2025 № 20/02-01 щодо переліку наданих документів; 2) експортну декларацію MRN № 04828660 з перекладом; 3) інвойси від 11.12.2024 за № РРК-150/2024; від 06.12.2024 за № РРК-150/2024; 4) постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі № 520/31157/24 5) висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішскспертиза» від 18.02.2025 за № 295; 6) калькуляцію від 18.02.2025; 7) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.11.2024 у справі № 520/23854/24; 8) прайс-лист від 01.11.2024; 9)додаткові угоди № 5 від 18.12.2020, від 31.12.2022 за № 7 до контракту С-4 від 18.12.2020; 10) лист ТОВ «Торговий Дім «Сокіл» від 27.02.2025 за № 27/02-02.

Також позивач повідомив митному органу, що згідно пункту 5.3 Контракту № С-4 від 04.02.2019 передплата за товар не здійснювалася.

Митним органом 27.02.2025 прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2025 за № UA100250/2025/000003/1.

Відповідно до графи 33 Рішення № UA100250/2025/000003/1 від 27.02.2025 декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме:

1) відповідно до п 4.1 Договору від 04.02.2019 № С-4 ціна товару визначається у доларах США та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркування. Усі цінові показники за контрактом зазначаються у специфікації. Однак, у специфікації № 48 від 01.11.2024 до договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування, а також при умовах поставки FOB - Shanghai (Китай) відсутні відомості щодо включення до ціни товару витрат на доставку зі складу виробника до порту;

2) у рахунку-фактурі щодо вартості транспортних витрат від 10.02.2025 СФ-42708 відсутнє посилання на договір перевезення. У рахунку-фактурі щодо вартості транспортних витрат від 10.02.2025 №СФ-42708 зазначено, що «рахунок дійсний для сплати до 14.02.2025»;

3) відповідно до п.3 договору про перевезення від 01.01.2025 № 2512 послуги експедитора, а також витрати та інші платежі здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням цього договору оплачується клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не зазначено у заявці на перевезення, проте платіжні документи щодо сплати транспортних витрат та заявку на перевезення декларантом не надано;

4) в довідці про транспортні витрати з міжнародного перевезення зазначені відомості про маршрут перевезення Одеса (Україна) - Сквира (Україна), проте товар прямує з Китаю (Shanghai) до Одеси.

Тобто, надані до митного оформлення документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена.

1) Експортна декларація країни відправлення прийнята до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості, оскільки дана експортна декларація (країна відправлення (Китай)) оформлена на виконання контракту № CQLW24-089 за ціною товару 3.19 доларів США/л, разом з тим товар поставляється за непрямим контрактом між "Peters & Burg К ft" (Угорщина) та TOB "Торговий Дім "Сокіл" № С-4 від 04.02.2019 за такою самою ціною угоди 3,19 доларів США за 1 літр. В експортній декларації зазначений номер коносамента 177TBODGS70476 відмінний від наданого до митного оформлення XHSE070740497, також в наданій експортній декларації країни відправлення відправником товару виступає Shanghai chengqiao international trade C.o.. Ltd. проте в графі 2 електронної митної декларації та наданих документах до митного контролю (ЦМР від 06.02.2025 № 4032, коносамент від 09.12.2025 № XHSE070740497 та інвойс від 27.12.2024 № PET8-SZ-1180056) відправник - Shanghai cheng bridge international trade Co.,Ltd.

2) постанова Другого апеляційного адміністративного Суду від 10.02.2025 у справі №520/31157/24; рішення Харківського окружного адміністративного Суду від 01.11.2024 у справі №520/23854/24 прийняті до уваги митницею, але не можуть бути підставою для підтвердження митної вартості, оскільки стосуються іншого імпортера та іншого товару;

3) висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» від 18.02.2025 за № 295, прийнято до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості оскільки не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари оскільки не зазначена інформація щодо технічних характеристик: відсутня інформація щодо хімічної формули, відсутнє посилання на CAS, тощо. У експертному висновку експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару на підставі інвойсу та контракту Згідно зі статтею 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових та професійну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів). Відповідно до Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2013 № 1440, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатись у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього. У зв`язку з чим, наданий висновок підготовлений з порушенням вищезазначеного підходу, він не може однозначно засвідчувати обґрунтованість висновків, які в ньому наведені. Відсутність цінових пропозицій до висновку, а також жодних розрахунків, які б дали змогу впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації наданий експертний висновок не містить. Оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватись на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

4) додатково наданий інвойс від 11.12.2024 за № РРК-150/2024 неможливо пов`язати з цією поставкою, оскільки в ньому наявне посилання на контейнер номер GLDU 5477954, а за цією поставкою товар прямує в контейнері TCKU2344032; також згідно з печаткою на інвойсі він наданий "Peters & Burg LTD" для "Peters & Burg Кй" (Угорщина) на товар Гербіцид Герб 900,КЕ за ціною угоди 3,01 долара США за 1 літр, проте в експортній декларації країни відправлення товар поставляється з Китаю за ціною угоди 3,19 долара США за 1 літр, тобто ціна у експортній декларації більша ніж у посередницькому інвойсі. В наданому інвойсі відсутнє посилання на умови поставки згідно з ІНКОТЕРМС. Слід зауважити, що експортна декларація країни відправлення оформлена 09.12.2024, а наданий інвойс від 11.12.2024.

5) додатково наданий інвойс від 06.12.2024 за № РРК-150/2024 згідно з печаткою на інвойсі наданий "Peters & Burg LTD" для "Peters & Burg Кії" (Угорщина) на товар Гербіцид Герб 900,КЕ за ціною угоди 3,01 долара США за 1 літр, проте в експортній декларації країни відправлення товар поставляється з Китаю за ціною угоди 3,19 долара США за 1 літр, тобто ціна у експортній декларації більша ніж у посередницькому інвойсі. В наданому інвойсі відсутнє посилання на умови поставки згідно з ІНКОТЕРМС.

Слід зауважити, що додатково надані інвойси від 11.12.2024 та від 06.12.2024 мають однаковий номер РРК-150/2024 і надані до митного контролю з різницею в один день.

6) самостійно додатково надана декларантом калькуляція від 18.02.2025 не може бути використана для підтвердження заявленої митної вартості, так як цей документ адресовано ТОВ «Торговий Дім «Сокіл», та не містить відомості про прибуток підприємства; відсутні відомості щодо собівартості товару. Згідно загальноприйнятої світової практики калькуляція має містити відомості щодо собівартості одиниці продукції, виконаних робіт і послуг, а також заготівельної собівартості матеріальних цінностей та засобів виробництва за елементами витрат.

7) додатково надана електронна митна декларація від 26.02.2025 25UА55119 прийнята до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості, оскільки стосується іншого імпортера та іншого товару.

Джерело інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару: митна декларація від 30.12.2024 за №24UA87U7 товар гербіцид OSNOVA, EC (Основа, КЕ) діюча речовина Acetochlor (ацетохлор) 900 г/л, всього 16000 літрів країна виробництва Китай, торгівельна марка - Агрохімічні технології. Виробник: HANGZHOU NUTRICHEM COMPANY LIMITED вага брутто - 19380 кг, вага Нетто 17600 кг) за непрямим зовнішньоекономічним контрактом, митна вартість згідно джерел інформації 3.8047$/кг.

На підставі зазначеного Рішення відповідачем було винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 27.02.2025 року № UA100250/2025/000032, згідно з якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

З огляду на прийняття відповідачем Рішення 27.02.2025 року № UA100250/2025/000003/1 та винесення Картки відмови 27.02.2025 року № UA100250/2025/000032, з метою випуску товару у вільний обіг, позивач скористався правом на випуск товару у вільний обіг за ЕМД ІМ40АА №25UA12U6.

Не погодившись із прийнятими Київською митницею рішенням та карткою відмови, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення про коригування митної вартості та картки відмови критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України (далі за текстом також - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012).

Положеннями статті 49 МК України передбачено те, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Положення статті 53 МК України визначають перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).

Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за № 1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості про необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. При цьому, відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до МКУ не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ "d". Класифікатор документів затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 за № 1011 (далі Класифікатор документів).

Згідно з частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Із положень частини першої та другої статті 53 МК України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

За приписами частини другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

За частиною п`ятою статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 за № 631, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.08.2012 за №1360/21672, затверджено Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа (далі - Порядок № 631).

Відповідно до п.4.5 розділу IV Порядку № 631 при здійсненні митного оформлення виконуються, зокрема, такі митні формальності:

4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками, в тому числі оцінка ризику за МД шляхом аналізу ЕК МД та ЕК ДМВ (ЕМД та ЕДМВ) за допомогою АСАУР (автоматизованої системи аналізу управління ризиками).

Вказаний перелік форм митного контролю формується в автоматичному режимі програмно-інформаційним комплексом ЄАІС та є обов`язковим для відпрацювання.

Спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи.

В даному контексті доречно зауважити, що згідно зі статтею 361 МК України управління ризиками - це робота митних органів з аналізу ризиків, виявлення та оцінки ризиків, розроблення та практичної реалізації заходів, спрямованих на мінімізацію ризиків, оцінки ефективності та контролю застосування цих заходів. Під ризиком розуміється ймовірність недотримання вимог законодавства України з питань митної справи.

Митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.

Цілями застосування системи управління ризиками є:

запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи;

забезпечення більш ефективного використання наявних у митних органів ресурсів та зосередження їх уваги на окремих згрупованих об`єктах аналізу ризику, щодо яких є потреба у застосуванні окремих форм митного контролю або їх сукупності, а також у підвищенні ефективності митного контролю (областях ризику);

забезпечення в межах повноважень митних органів заходів із захисту національної безпеки, життя і здоров`я людей, тварин, рослин, довкілля, інтересів споживачів;

прискорення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

За положеннями статей 57, 58 Митного кодексу України митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

Водночас кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини восьмої статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

За результатами аналізу вищезазначених положень Митного кодексу України вбачається, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Водночас митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Разом з тим витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Верховний Суд у висновках за аналогічними справами сформував усталену позицію, відповідно до якої митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів. При цьому, сам факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Зазначена вище позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/10733/15, від 09.04.2019 у справі № 825/1990/17, від 09.04.2019 у справі № 826/15850/15, від 07.05.2020 у справі № 400/2922/18.

За приписами статті 337 Митного кодексу України, перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом. Разом з цим, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи (частини 1, 4 статті 337 Митного кодексу).

В свою чергу, згідно з частиною 1 статті 320 Митного кодексу України, форми та обсяги контролю, обираються 1) посадовими особами митних органів на підставі результатів застосування системи управління ризиками; та/або 2) автоматизованою системою управління ризиками.

Зміст наведених норм дає підстави дійти висновку, що дані системи управління ризиками є підставою лише для обрання форм і методів митного контролю, однак самі по собі не є підставою для коригування митної вартості.

Надаючи оцінку підставам прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, колегія суддів зазначає таке.

Стосовно доводів відповідача, що у специфікації № 48 від 01.11.2024 до договору не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки та маркування, а також при умовах поставки FOB - Shanghai (Китай) відсутні відомості щодо включення до ціни товару витрат на доставку зі складу виробника до порту

Відповідно до п.4.1 Контракту ціна товару визначається в доларах США (USD) та включає: вартість товару, тари, упаковки, маркірування. Усі цінові показники за Контрактом зазначаються у Специфікації. У додатку № 48 від 01.11.2024 «Специфікація» до контракту № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019 вказано кількість, ціну, одиницю виміру товару - гербіциду Герб 900 КЕ, а безпосередньо в ціну товару вже включено вартість товару, тари, упаковки, маркування.

Відповідно до п.8.1 контракту пакування, в якому відвантажується товар повинно забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, цілісність товарів при транспортуванні та зберіганні.

Згідно з п.8.2 контракту товар поставляється в оригінальній упаковці, а саме, у пластмасових каністрах ємністю 1 л, 5 л, 10 л, 20 л, 100 л, 200 л, пакетах, а також у картонних коробках.

Згідно з п.8.3 контракту тара та пакування входить до вартості товару та не повертається.

Також суд зазначає, що під час процедури митного оформлення позивачем надано до контролюючого органу калькуляцію від 18.02.2025, в якій зазначено, що ціна товару гербіциду Герб 900 КЕ складається з самого товару 3,01 доларів США, витрати на митне оформлення та зберігання на складі - 0,06 доларів США, та інші витрати 0,12 доларів США (тара, упаковка).

Тобто, продавець і покупець в контракті чітко узгодили між собою, що вартість тари (упаковки), а також маркування товару включається до ціни товару, яка підлягає сплаті.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01 квітня 2021 року у справі № 910/5447/20, за відсутності законодавчої вказівки щодо оплати тари та (або) упаковки товару слід виходити з того, що обов`язок продавця щодо належного затарювання та (або) упаковки товару встановлено диспозитивною нормою. А відтак, якщо інше не передбачено умовами договору, продавець зобов`язаний відповідно до законодавчих приписів затарювати та (або) упаковувати товар без стягнення будь-якої додаткової плати. Його витрати на тару та (або) упаковку товару включаються до ціни договору купівлі-продажу. Диспозитивний характер норми частини 1 статті 685 Цивільного кодексу України дозволяє на умовах конкретного договору встановлювати інший порядок, у тому числі й оплату витрат продавця на затарювання та (або) упакування товару.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в Постанові від 01 березня 2023 року в справі № 420/18880/21 (адміністративне провадження № К/990/36541/22) дійшов висновку, що за умовами Договору пакування не оплачувалося покупцем окремо від ціни товару, з огляду на що посилання митного органу на відсутність у поданих декларантом до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів є безпідставними.

Зазначений підхід щодо застосування положень МК України застосовувався Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17, від 17 січня 2023 року у справі №160/7901/18 та від 18 грудня 2019 року у справі №160/8775/18.

Отже, враховуючи, що умовами поставки обов`язок пакування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з упаковки та пакування включено до вартості товару, а під час митного оформлення документів не встановлено додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням (упаковка включена у ціну товару). Витрати на пакування не є складовими митної вартості та не підлягають додаванню декларантом з метою визначення митної вартості товару, та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.07.2024 у справі № 420/32440/23.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки митного органу про те, що декларантом не надано митному органу відомостей про включення пакування та маркування товару до митної вартості та що у специфікації не зазначені відомості щодо вартості тари, упаковки, маркірування, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки включення таких складових до ціни (вартості) товару передбачено самим контрактом та специфікацією до нього.

Аргумент митного органу про те, що за умов поставки FOB, Shanghai (Китай) відсутні відомості щодо включення до ціни товару витрат на доставку зі складу виробника до порту, є необґрунтованими, враховуючи таке.

Згідно з п.3.1 контракту № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019 у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.

В інвойсі № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024 вказані умови поставки FOB Shanghai (Китай), тобто порт відвантаження - Шанхай.

У коносаменті № XHSE070740497 від 09.12.2024 зазначено вказані умови поставки FOB - Shanghai (Китай), тобто порт відвантаження - Шанхай.

Згідно з правилами Інкотермс - 2010 за умов поставки FOB, FREE ON BOARD (... named port of shipment), ФРАНКО-БОРТ (... назва порту відвантаження), термін "франко борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, слід застосовувати термін FCA.

За умовами поставки FОB, на яких поставлявся оцінюваний товар у спірних правовідносинах, на продавця покладено обов`язок з виконання експортних митних процедур для вивезення товару з оплатою експортних мит і інших зборів у країні відправлення. Покупець зобов`язаний оплатити фрахт судна, розвантажити в порту прибуття, виконати імпортне митне оформлення з оплатою імпортних мит і зборів, і доставити товар до місця призначення.

Ціна FОB означає, що контрактна (інвойсна або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів, а також вартості доставки в порт відвантаження і завантаження вантажу на борт судна без вартості перевезення (фрахту) в порт призначення.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2018 у справі № 804/2997/17 зазначив, що згідно з базисом поставки FОB продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець.

У постанові від 05.12.2024 у справі № 380/19286/23 Верховний Суд зазначив, що термін FOB передбачає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Тобто всі витрати до моменту переходу товару через поручні судна, які включають вартість його пакування та маркування, несе саме продавець.

За умовами FOB на продавця покладається обов`язок з митного очищенню товару для експорту. Ціна FOB складається з таких складових: закупівельної ціни товару; упаковки, маркування; отримання ліцензій та дозволів; держмита та інших митних зборів, податків (імпортні та експортні); витрат на транспортування в порт відправлення; фрахту судна; завантаження та розміщення товару на кораблі; розвантаження в порту прибуття; оплати перевізнику при транспортуванні до складу або магазину.

Товар позивача поставлявся на умовах FOB Shanghai, що означає, що у вартість товару вже включено вартість перевезення до порту у м. Шанхай, яке сплатив відправник, а тому відповідні аргументи митного органу безпідставні.

Стосовно аргументів митного органу про те, що у рахунку-фактурі щодо вартості транспортних витрат від 10.02.2025 за № СФ-42708 відсутнє посилання на договір перевезення та в довідці про транспортні витрати з міжнародного перевезення зазначені відомості про маршрут перевезення Одеса (Україна) - Сквира (Україна), проте товар прямує з Китаю (Shanghai) до Одеси, колегія суддів зазначає таке.

Митне законодавство не містить вимоги щодо обов`язкового посилання на договір перевезення у рахунку-фактурі.

Згідно зі ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України витрати на транспортування можуть підтверджуватися будь-якими документами, що дозволяють їх ідентифікувати.

Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» від 24.05.2012 №599 визначає, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів може належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів.

Позивач надав митному органу належні і достатні документи на підтвердження транспортних витрат, а саме: рахунок-фактуру № СФ-42708 від 10.02.2025, довідку про транспортні витрати від 12.02.25, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025, договір перевезення № 28/10-24 від 28.10.2024, експортну декларацію MRN №04828660 з перекладом, договір перевезення № 28/10-24 від 28.10.2024, договір транспортного експедирування № 2512 від 01.01.2025.

У постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.07.2023 у справі № 803/718/17.

Щодо зазначення в довідці про транспортні витрати відомості про маршрут перевезення Одеса (Україна) - Сквира (Україна), то позивачем надано пояснення, що зазначене є технічною помилкою, оскільки в цій же довідці вказаний вірний маршрут перевезення з Китаю (Shanghai) до Одеси в таблиці.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що така помилка не вплинула на визначення транспортних витрат з перевезення товару з огляду на те, що іншими наданими декларантом документами під час митного оформлення відповідачу підтверджується маршрут перевезення, розрахунок витрат на транспортування та фактичне поставлення товару покупцю.

Стосовно доводів відповідача про те, що у рахунку-фактурі щодо вартості транспортних витрат від 10.02.2025 за № СФ-42708 зазначено, що «рахунок дійсний для сплати до 14.02.2025» та «відповідно до п.3 договору про перевезення від 01.01.2025 № 2512 послуги експедитора, а також витрати та інші платежі здійснені експедитором в інтересах клієнта і пов`язані з виконанням цього договору оплачується клієнтом на умовах 100% передоплати, якщо інше не зазначено у заявці на перевезення», проте платіжні документи щодо сплати транспортних витрат та заявку на перевезення декларантом не надано, колегія суддів зазначає таке.

Заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару.

Крім того, приписами частин 2 та 3 статті 53 МК України не визначено заявку на перевезення як документ, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.

Верховним Судом у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, в якій зокрема вказано, що «серед документів, перелічених у ч. 2 ст. 53 МК України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та, відповідно, не підтверджує факт надання транспортних послуг чи їх вартість», тому вимога митного органу про її надання є безпідставною.

З приводу аргументу митного органу про те, що експортна декларація країни відправлення прийнята до уваги митницею, але не може бути підставою для підтвердження митної вартості, колегія суддів зазначає таке.

Надана позивачем при декларуванні декларація країни експортера MRN №04828660 з має форму електронного документа та містить усі необхідні ідентифікатори створення цього електронного документу країною відправлення (зокрема штрих-кодовий ідентифікатор), що в свою чергу надає митному органу право, відповідно до приписів п. 5 ч. 5 ст. 54 МК України, перевірити її автентичність, а в разі наявності відповідних сумнівів, звернутися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей (Китаю), необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості, а не покладати на декларанта не передбачені законодавством обов`язки щодо підтвердження виконання уповноваженими установами інших країн встановлених ними процедур.

На спростування доводів митного органу щодо поставки товару за непрямим контрактом між "Peters & Burg К ft" (Угорщина) та TOB "Торговий Дім "Сокіл" № С-4 від 04.02.2019 та надання додаткових документів на запит відповідача, позивачем листом від 20.02.2025 за № 20/02-01 долучено посередницькі інвойси від 11.12.2024 за № РРК-150/2024; від 06.12.2024 за № РРК-150/2024.

Також з листом від 20.02.2025 за № 20/02-01 позиваем надано митному органу додаткову угоду № 7 від 31.12.22 до контракту № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019, в якій зазначено, що розділ 3 п.3.5 викладено в новій редакції: Відправником товару за контрактом також можуть бути інші довірені особи. В такому разі дані про відправників мають бути зазначені в супровідних документах (інвойсах, пакувальних листах, СМР, морських коносаментах, тощо).

Доводи митного органу про те, що в експортній декларації зазначений номер коносамента 177TBODGS70476 відмінний від наданого до митного оформлення XHSE070740497, є безпідставними та не відповідають дійсності з огляду на те, що номер № 177TBODGS70476 - це номер замовлення («букінгу»).

Розбіжність у найменуванні відправника між експортною декларацією та супровідними документами (інвойс, коносамент, CMR) є формальною, оскільки всі документи підтверджують єдину операцію постачання товару.

Відповідно до листа продавця Peters & Burg Kft (Угорщина) від 26.06.2025 щодо заповнення граф експортної декларації № 04828660 від 07.12.2024: 1. Графа «відправник» був указаний Агент форвардер, що займається оформленням вантажу саме у порту Китая; 2.Графа «номер контракту» був указаний номер внутрішнього договору між Агентом і Відправником; 3. Графа «Номер коносаменту» з огляду на момент створення експортної декларації морський коносамент ще не був створений, то в ній було вказано номер букінгу.

Згідно з Порядком заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який затверджений Наказом Мінфіну України № 651 від 30.05.2012 в графі 33 зазначається код товару згідно з УКТ ЗЕД Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності.

Отже, експортна митна декларація містить достатньо відомостей, які дозволяють її ідентифікувати як товаросупровідний документ конкретної поставки товару - номер контейнеру TCKU2344032 повністю співпадає та зазначений в інвойсі № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024, в рахунку - фактурі № СФ-42708 від 10.02.2025, в СМR № 4032 від 06.02.2025, в коносаменті № XHSE070740497 від 09.12.2024, також вага товару 25380 кг, умови поставки FOB, кількість одиниць, номер позиції, ціна товару.

Крім того колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 53 МК України експортна декларація не є документом, що підтверджує числові значення митної вартості товарів. Надана експортна декларація не може бути використана для підтвердження митної вартості товару, це лише додатковий товаросупровідний документ конкретної поставки товару, що містить інформацію про товар та шлях його прямування.

Експортна декларація країни виробника - це документ, оформлений в країні експорту товару - в Угорщині, відповідності до законодавства Угорщини, без застосувань норм українського законодавства.

Правильність оформлення митних документів продавцем експортером не може впливати на право покупця визначити митну вартість товарів при імпорті за ціною контракту і не може слугувати підставою для сумнівів у заявленій митній вартості товару.

Щодо доводів митного органу про те, що Висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» від 18.02.2025 за № 295 прийнято до уваги митницею, але такий не може бути підставою для підтвердження митної вартості, колегія суддів зазначає таке.

Позивач на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 53 МК України надав відповідачу належним чином завірений висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 18.02.2025 № 295 як додатковий документ, в якому проведено аналіз відповідності цінових умов контракту № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019, укладеного між ТОВ «ТД «СОКІЛ» (Україна) та компанією Peters & Burg Kft (Угорщина) поточній кон`юнктурі ринку.

Згідно з інвойсом № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024, додатком № 48 від 01.11.2024 та ціновою інформацією компанії Peters & Burg Kft (Угорщина) предметом імпорту є засіб захисту рослин гербіцид Герб 900 КЕ (ацетохлор 900 г/л) за ціною 3,19 доларів США за літр, на умовах поставки FOB - Shanghai.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги аналіз цін реалізації на внутрішньому ринку України, можна вважати, що рівень цін на засіб захисту рослин, країна походження Китай, що імпортується згідно з Інвойсом № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024, на умовах поставки FOB - Shanghai, відповідає поточній кон`юнктурі ринку.

Джерела інформації: цінова інформація компанії Peters & Burg Kft (Угорщина), інтернет ресурси - made-in-china.com, alibaba.com, agriks.com.ua, agro-seeds.com.ua та інші.

Суд зазначає, що разом з листом від 27.02.2025 № 27/02-01 декларант надав митному органу попередню митну декларацію № 25UA55U9 від 26.02.2025 на подібний товар, з тією ж речовиною - Acetochlor 900 g/l та з тим же рівнем ціни 3,19 доларів США.

Більш того, на спростування доводів митного органу щодо поставки товару за непрямим контрактом між "Peters & Burg К ft" (Угорщина) та TOB "Торговий Дім "Сокіл" № С-4 від 04.02.2019 та надання додаткових документів на запит відповідача позивач листом від 20.02.2025 за № 20/02-01 долучив посередницькі інвойси від 11.12.2024 за № РРК-150/2024; від 06.12.2024 за № РРК-150/2024.

Отже, експертний висновок Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» від 18.02.2025 за № 295 про прийнятність контрактного рівня цін імпортованого позивачем товару та відповідність контрактної вартості товару кон`юнктурі світового ринку, є належним доказом, що підтверджує відповідність імпортованого позивачем товару цінам на подібну продукцію.

Водночас колегія суддів зауважує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, сформованою в постанові від 31.07.2024 у справі № 815/2564/18, експертний висновок носить консультаційний характер та по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, а тому такий висновок може вказувати лише на можливу достовірність контрактної вартості товару, з урахуванням того, що розбіжностей з іншими документами, наданими при розмитненні, висновки експерта не містять.

Висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 18.02.2025 № 295 не є результатом оцінки майна у розумінні ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658 III, тому не повинен відповідати вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 за №1440.

Стосовно аргументу митного органу про те, що надані посередницькі інвойси від 11.12.2024 за №РРК-150/2024, від 06.12.2024 за № РРК-150/2024 не можуть бути взяті митницею до уваги, то колегія суд зазначає таке.

З урахуванням приписів ч.3 ст.53 МК України позивач надав митному органу посередницькі інвойси від 11.12.2024 за № РРК-150/2024 та від 06.12.2024 за № РРК-150/2024, як банківські платіжні документи за попередніми поставками між продавцем та третьою особою.

За цією поставкою товару ціна була визначена за основним договором - контрактом № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019.

Згідно з п.3.1 контракту № С-4 купівлі - продажу товару від 04.02.2019 у кожному випадку умови поставки указуються в інвойсі.

Загальна кількість до поставки Товару складає 21600 кг, гербіцид Герб 900 КЕ, 3,19 дол. США за л/1, загальна вартість у дол. США 68904,00 та продавцем оформлено інвойс № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024 (додаток № 48 від 01.11.2024 «Специфікація»).

В інвойсі № PET8-SZ-1180056 від 27.12.2024 зазначено: ціна товару гербіцид Герб 900 КЕ, - 3,19 дол. США за л/1.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 53 МК України поставка товару, задекларованого у митній декларації, здійснювалася на підставі рахунку - фактури (інвойсу), за яким можливо ідентифікувати товар та в якому визначена ціна.

Посередницькі інвойси від 11.12.2024 за № РРК-150/2024, від 06.12.2024 за № РРК-150/2024 стосуються попередніх поставок (продавця та третіх осіб) і не впливають на визначення митної вартості товару за ціною контракту.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2022 у справі № 200/6506/20-а дійшов висновку, що митниця дійшла помилкового висновку про необхідність надання позивачем банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України передбачено надання наведених документів за їх наявності.

Аргумент митного органу про те, що ціна у експортній декларації більша ніж у посередницькому інвойсі є недоцільним з огляду на те, що митна вартість визначається за ціною контракту (перший метод) та зазначається в основному документі - рахунку-фактурі (інвойсі).

Стосовно аргументу митного органу про те, що самостійно додатково надана декларантом калькуляція від 18.02.2025 не може бути використана для підтвердження заявленої митної вартості, так як цей документ адресовано ТОВ «Торговий Дім «Сокіл», та не містить відомості про прибуток підприємства, то колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду у постанові від 25.08.2023 у справі № 826/3098/16, відповідно до якого суд зауважив про необґрунтованість сумнівів митного органу щодо змісту наданого розрахунку ціни (калькуляції) виробника товару, оскільки форма розрахунку ціни на законодавчому рівні не затверджена, а правильність розрахунку виробником ціни товару відповідачем жодними документальними доказами спростована не була.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів зазначає, що висновки у рішенні про коригування митної вартості щодо неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом є необґрунтованими, оскільки наданих декларантом документів було достатньо для прийняття рішення про визначення митної вартості товарів на підставі поданих документів, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №640/4941/19.

Джерелом інформації для прийняття оскаржуваного рішення стала в АСМО Інспектор та ЄАІС цінова інформація щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін: МД від 30.12.2024 за № 24UA87U7.

Проте відповідачем не доведено, що умови поставки, комерційні умови за МД від 30.12.2024 № 24UA87U7 були подібними до тих, що визначені документами, поданими позивачем митному органу разом із митною декларацією №25UA74U7 від 19.02.2025.

Водночас одна лише обставина, що рівень задекларованої митної вартості товару нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не може бути підставою для витребування додаткових документів. Цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.

Зазначений висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду (постанови від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16).

Окремо суд зазначає, що застосування цінової інформації щодо імпортних операцій за фактами митних оформлень за митними деклараціями, митне оформлення яких є максимально наближеним до дати поточного (спірного) митного оформлення, не відповідає вимогам чинного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 820/1982/17.

Застосування Митницею з причини спрацювання модуля АСАУР ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України суд вважає необґрунтованим, позаяк самі по собі відомості згаданої системи не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність товарів. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, Митницею такого порівняння зроблено не було. Таких доказів матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 міститься висновок, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.

Факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, які підтверджують митну вартість товарів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку доводам відповідача, покладеним в основу прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за відсутності документів, які б пояснили сумніви митного органу, відповідач не мав достатніх та обґрунтованих підстав для невизнання митної вартості товару за ціною договору, враховуючи таке.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Водночас наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Верховний Суд неодноразово наголошував на правовій позиції (постанови від 14.06.2022 у справі №809/257/17, від 05.05.2022 у справі №2040/6019/18,від 13.08.2020 у справі №815/3451/16), яка полягає у тому, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, пов`язане з наявністю у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

В свою чергу, відповідач не довів, що подані відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України декларантом документи, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 27.02.2025 за № UA100250/2025/000003/1, оскільки таке не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України, є обґрунтованим і законним.

З огляду на те, що саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Київською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Об`єднання цих вимог є належним способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 17.05.2022 року у справі № 809/506/17 ).

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «СОКІЛ».

Щодо висновків суду в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на оплату правової допомоги, понесених позивачем у суді першої інстанції у сумі 5 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За приписами частини третьої статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з положеннями ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 135 КАС України).

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до правової позиції Верховного суду, викладеної в постанові від 23.10.2018 по справі № 826/9047/16, ст. 134 КАС України, не передбачено імперативної вказівки щодо форми документа про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Натомість усталена судова практика свідчить, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належними доказами можуть бути саме договір про надання правової допомоги та акти приймання-передачі до договору.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем надано копії: свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХВ №002242, посвідчення адвоката, ордеру серія АХ №1272961, договору про надання правової допомоги №0207/25-ПД-01 від 02.07.2025, додаткової угоди № 1 від 02.07.2025 до договору про надання правової допомоги №0207/25-ПД-01 від 02.07.2025, акта надання послуг № 1 від 04.07.2025, платіжної інструкції № 2832 від 03.07.2025.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Так, зокрема в акті надання послуг № 1 від 04.07.2025 наведено перелік послуг з професійної правничої допомоги наданих позивачу Адвокатським об`єднанням «ЮСТІКОМ» за договором про надання правової допомоги №0207/25-ПД-01 від 02.07.2025.

Враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), відсутність заперечень відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає стягненню сума витрат саме у розмірі 5 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, спростовуються наведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги, яка частково дублює відзив на позовну заяву, поданий до суду першої інстанції, містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а відтак підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 у справі № 520/17898/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова