Справа № 160/34840/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Марафон» до Південно-Східної митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови,-
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Марафон» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Південно-Східної митниці, в якому просить:
визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості № UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025.
визнати протиправною та скасувати картку відмови Південно-Східної митниці в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за ціною договору, що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
За ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Від Південно-Східної митниці до суду надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач не погоджується з позовною заявою, посилаючись на таке.
Під час здійснення митного оформлення імпортованого товару для підтвердження митної вартості товарів декларантом не були надані належні та у повному обсязі документи на виконання вимог ст. 53 МК України. Зазначені у повідомленнях від митниці до декларанта розбіжності не спростовані та не обґрунтовані документально.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не може бути застосований через те, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, у відповідності до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України.
При складанні оскаржуваного рішення про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, митниця діяла згідно норм ст. 256, ст. 54, ст. 55 МК України та наказу від 30.05.2012 № 631. В зв`язку з зазначеним, складена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що оскаржується, є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству.
Відповідач також не погодився із заявленими витратами на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.
Так, документально підтверджених доказів про понесення витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви не надано. Наведено лише орієнтовний розмір суми витрат на правничу допомогу 8000,00 грн. Зазначений розмір гонорару є неспівмірним та таким що не є фактично підтвердженим.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 продовжено процесуальний строк розгляду справи на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.
В період з 02.02.2026 по 16.03.2026 суддя знаходилась на лікарняному, що підтверджується довідкою Відділу управління персоналом.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
24.07.2025 між компанією-нерезидентом DHUNSERI POLY FILMS PRIVATE LIMITED (Продавець) і ТОВ «ТД «Марафон» (Покупець) було укладено контракт № 24/247, за яким Продавець продає, а Покупець купує БОПП та БОПЕТ плівку (в подальшому «товар») країни походження товару Індія, партіями, постачання яких узгоджується та підписується у специфікаціях, що є невід`ємними частинами контракту.
Відповідно до п. 4.1 контракту, ціна товару за марками та розмірами узгоджується та фіксується сторонами в специфікації окремо для кожної партії та не підлягає зміні впродовж постачання цієї партії товару.
Пунктом 4.4 контракту передбачено, що покупець здійснює оплату за товар наступним чином: перша частина платежу попередня оплата в розмірі 20% від попередньої вартості партії товару протягом 10 банківських днів з дня підписання відповідної специфікації; друга частина платежу балансовий платіж в розмірі різниці між фактичною інвойсною вартістю партії товару та сумою сплаченої попередньої оплати за цю партію товару протягом 10 банківських днів після отримання від Продавця копій всіх вантажних документів, відповідно до п. 5.5 контракту.
В Специфікації № 3 від 22.08.2025 сторони погодили поставку товару (плівки марки DP-CUO-012.0, DP-CTR-030.0, DP-PLN-012.0) у загальній кількості 23 000 кг. на загальну суму 30 190 дол. США.
Пунктами 2.2, 4.5 контракту передбачено, що кількість товару за марками та розмірами в кожній партії фіксується сторонами в специфікаціях. Допускається відхилення фактичної кількості товару від кількості, зафіксованої в специфікації, в межах +/- 10%.
Також проформою інвойсом № DH-141 від 21.08.2025 передбачено відхилення +/- 10%
у ціні та кількості.
На виконання умов договору продавцем на адресу покупця було відвантажено товар, визначений Специфікацію № 3 від 22.08.2025 до контракту № 24/247 товар у загальній кількості не 23 000 кг., як то визначено вказаною специфікацією, а 22 814,884 кг, що не суперечить положенням п. 2.2, п. 4.5 контракту.
Митна вартість товару була визначена декларантом за основним методом - ціною контракту.
Листом від 26.11.2025 позивачем повідомлено про неможливість подання додаткових документів.
За результатом розгляду документів Південно-Східною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025
Митницею було також складено картку відмови в митному оформленні товарів від №UA110130/2025/000579 від 26.11.2025.
Позивач вважає, що зазначені вище рішення про коригування митної вартості товару і картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню у зв`язку з чим подав позовну заяву до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу, встановлені ч. 1 ст. 7 Митного кодексу України.
Згідно п. 24. ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Пунктами 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України визначено, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів ст.ст. 49,50 МК України).
За частинами 1, 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1статті 58 цього Кодексу.
Приписами ст. 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.24 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За змістом вищенаведених норм митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті (ч. 3 ст. 54 МК України).
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст. 55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ч.1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу(ч. 3 ст. 57 МК України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (ч. 6 ст. 57 МК України).
Відповідно до п. 4 ст. 57 МК України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1ст. 57 Митного кодексу України.
При цьому, застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно ч. 8 ст. 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідачем митна вартість товарів була визначена за другорядним -резервним методом- 2r згідно з положеннями ст. 64 МК України.
Суд зазначає, що в рішенні відсутні порівняні характеристики оцінюваного товару, умови поставки товару, ціна, яку було взято за основу для коригування митної вартості за резервним методом, не зазначено інформацію і джерела, які були використані митним органом під час визначення митної вартості товару позивача.
Тобто, відповідачем не було проведено детальне дослідження митних декларацій за рішеннями - відсутні відомості про порівняння умов поставки за наведеним відповідачем рішеннями, що слугували джерелом коригування митної вартості, і на підставі яких обрано метод для визначення вартості.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Щодо окремих зауважень митниці у спірному рішенні.
(місце прийняття) Kolkata, India (Порт в Індії) перевезення (BY Trailer (автомобільним транспортом)), Одеса (на морському судні), тобто переміщення товару здійснено комбінованим видом транспорту. Використання більш ніж одного виду транспорту суперечить основним правилам використання міжнародних термінів Інкотермс-2020 з використанням умов поставки CIF Одеса (підлягає використанню лише для морського або внутрішнього водного транспорту). У порушення статей 53, 335 МК України декларантом не надано до митного контролю транспортні (перевізні) документи за маршрутом Panagarh, WB, India - Kolkata, India. Зазначене викликає сумніви щодо повноти включення транспортної складової до ціни товару на умовах CIF (від місця отримання вантажу до порту відправлення).
Відповідно, усі питання складових ціни товару мають місце з моменту відвантаження товару Продавцем на адресу Покупця. Переміщення Продавцем товару до порту відвантаження, у тому числі комбінованим видом транспорту, не є складовою взаємовідносин між Продавцем та Покупцем та не входить до сфери регулювання контракту № 24/247 від 24.07.2025. Транспортування товару до порту не є можливим без використання додаткового виду транспорту, оскільки виробництво товару не відбувається безпосередньо у порту.
За зауваженнями митниці відповідно до пункту 1.3 контракту від 24.07.2024 № 24/247 на постачання кожної партії товару сторони узгоджують специфікацію, що є невід`ємною частиною контракту. З огляду на вищевикладене, логічним є те, що проформа- інвойс видається вже на окрему партію товару. Проте з поданих до митного оформлення документів встановлено, що специфікація №3 видана 22.08.2025, а проформа-інвойс - 21.08.2025, тобто раніше специфікації. Зазначені логічні невідповідності не дають підставу впевнитися у достовірності поданих до митного оформлення документах, як про те зазначено у пункті 5.1 статті 54 МК України.
Вказані зауваження не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки проформа-інвойс - це попередній рахунок на оплату, який продавець надсилає покупцеві для узгодження умов майбутньої угоди. Цей документ не є остаточним рахунком-фактурою, оскільки містить орієнтовну інформацію, яка може змінитися до моменту відвантаження товару чи надання послуги, і не є підставою для сплати податків чи митних зборів. Таким чином, проформа-інвойс є по суті пропозицією для подальшого узгодження номенклатури, кількості та вартості товару, зокрема, у специфікації. Відповідно, логічним є складання проформи-інвойсу до специфікації, а не в зворотному порядку.
Стосовно твердження митниці, що відповідно до інформації Інтернет ресурсу www.msc.сom контейнер з товаром №MSMU5227040 на морському судні «MSC DIYA F-XA534B» завантажено в порту Haldia (Індія) 23.09.2025, а 01.10.2025 контейнер з товаром первантажено у порту Vizhinjam International Sea Port (Індія) на судно MSC VEGA IS536A, в подальшому контейнер також було перевантажено у порту Barcelona (Іспанія), у порту Tekirdag (Туреччина). Інформація щодо перевантаження контейнера № MSMU5227040 на інші судна, не включенні та не відображені у наданих документах.
Суд вважає можливим прийняти пояснення позивача, що інформація щодо перевантаження контейнера №MSMU5227040 на інші судна не відображені у наданих декларантом документах, оскільки весь маршрут перевезення вказаного контейнеру з порту Халдія у Індії до порту в Одесі в Україні є однією цільною поставкою, яка організована транспортно-експедиційною компанією.
Вартість такого перевезення не залежить від кількості перевантажень контейнера.
В спірному рішенні митниця посилається на те, що висновок про вартісні характеристики №ГО-1529, виданий Дніпропетровською ТПП містить посилання на прайс-лист/комерційну пропозицію від 18.08.2025, які у висновку не наведено. В наведених джерелах вказано ціну деяких позицій, зокрема ціна пропозиції РЕТ плівки в Індії склала 115 рупій, тобто 1,30 дол.США/кг, проте не включено транспортування. Окрім того зазначений висновок не підписаний експертом.
Стосовно вказаних зауважень митного органу варто зазначити, що до компетенції митних органів при оформленні імпорту товару не входить трактування наданих декларантом документів, які складені відповідними компетентними органами. Окрім цього, факт виникнення сумнівів у митного органу щодо змісту висновку Дніпровської ТТП не має жодного відношення до числового визначення заявленої ТОВ «ТД «Марафон» митної вартості та не є підставою для відмови митним органом.
З приводу зауважень відповідача, що позивачем не були надані всі документи, витребувані митницею, суд зазначає наступне.
Позивачем були надані бухгалтерські документи, які містять суть операції з імпорту товару, а також підтверджують його числову вартість. Щодо каталогів, специфікації виробника товару, то відповідно до графи 44 декларації позивачем були надані специфікація №3 від 22.08.2025, інформація каталогу виробника.
Надання додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України вимагається у разі, якщо надані декларантом документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митним органом не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви у документах, неточності або помилки, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів.
Суд зазначає, що неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17 звернув увагу на те, що основними документами які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53), заборонено.
За правовим висновком Верховного Суду в постанові від 12.11.2021 у справі №815/3976/16, органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду у постановах від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17, від 11 червня 2020 року у справі №815/5597/17, що декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у тому випадку, коли відповідач стверджує, що декларантом понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, він повинен довести наявність цих фактів.
В даному випадку відповідачем наявність цих фактів не підтверджена.
Рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025 не є обґрунтованим виходячи з вимог частини 2 статті 55 МК України, а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на це, що суд дійшов висновку, що сформована на його підставі картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025 також є протиправною і підлягає скасуванню.

Позивач просить також стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст.139 КАС передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи 04.12.2025 між Адвокатським Бюро «Тетяни Денисенко» (Бюро) і ТОВ «Торговий Дім «Марафон» (Клієнт) був укладений договір про надання правничої допомоги № 0412-01 1, за умовами якого предметом цього Договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правничої допомоги Клієнту щодо оскарження в судовому порядку картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів від № UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025.

Відповідно до п.3.2., п. 3.5 договору сторони погодили, що гонорар за годину роботи адвоката становить 1 000 грн., а гонорар за супроводження одного судового засідання уповноваженим адвокатом Бюро, не залежно від його тривалості та форми проведення (онлайн/офлайн), становить 1 500 грн. У разі необхідності участі уповноваженим адвокатом Бюро у судовому засіданні за межами міста здійснення його професійної діяльності (м. Дніпро), гонорар за супроводження такого засідання становить 3 000 грн.

Гонорар Бюро підлягає сплаті Клієнтом у безготівковій формі протягом п`яти банківських днів з дня виставлення Бюро та отримання Клієнтом відповідного рахунку після отримання Клієнтом відповідного відшкодування таких коштів за рахунок відповідача.

Сторонами укладено до договору 04.12.2025 додаткову угоду №1, в якій дійшли згоди про визначення гонорару Бюро у наступному розмірі:

аналіз документів та надання консультації з питань оскарження у судовому порядку картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів від № UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025. Кількість витрачених годин -2 год. Гонорар 2000,00 грн.;

складання позовної заяви про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025 та рішення про коригування митної вартості товарів від № UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025.Кількість витрачених годин -3 год. Гонорар 3000,00 грн.

Загальна сума 5000,00 грн.

Крім того, в тексті позовної заяви позивач доповнив, що до витрат на правничу допомогу входить також підготовка і подача відповіді на відзив на позовну заяву. Кількість витрачених годин 3 год.. Гонорар 3000,00 грн.

Отже, позивач вважає, що стягненню підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.

Частиною 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погодився із заявленими витратами на правову допомогу, посилаючись на їх недоведеність.

При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, яка вказала на те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Позивачем необґрунтовано і безпідставно віднесено до витрат на правничу допомогу послуги з підготовки і подачі відповіді на відзив на позовну заяву у сумі 3000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази надання представником позивача до суду відповіді на відзив.

За правовою позицією Верховного Суду у справах №329/766/18, №178/1522/18 відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Так, як встановлено вище з умов договору про надання правничої допомоги Клієнт сплачує витрати протягом п`яти банківських днів з дня виставлення Бюро та отримання Клієнтом відповідного рахунку після отримання Клієнтом відповідного відшкодування таких коштів за рахунок відповідача. Тобто, після прийняття рішення судом.

Враховуючи, що дана справа по суті не є складною, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, більшість документів є в наявності у позивача, що не потребувало великих затрат ні за об`ємом документів, ні за витраченим часом, та предмет спору не є новим в судовій практиці, суд приходить до висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Співмірною зі вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у даній справі, суд вважає суму 4000,00 грн.

Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4844,80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №8992 від 04.12.2025.

З врахуванням наведеного, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, сплачений судовий збір у сумі 4844,80 грн.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 255, 293, 295, 297, 262, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Марафон» (вул. Богдана Хмельницького, буд. 16, м. Дніпро, 49000, ) до Південно-Східної митниці (вул. Ольги княгині, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості № UA 110130/2025/000642/2 від 26.11.2025.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Південно-Східної митниці в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2025/000579 від 26.11.2025.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Марафон» (вул. Богдана Хмельницького, буд. 16, м. Дніпро, 49000, ) за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці (вул. Ольги княгині, буд. 22, м. Дніпро, 49038, ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу 4000 (чотири тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона