Справа № 320/15637/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ справа №320/15637/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Української об`єднаної кредитної спілки до Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Українська об`єднана кредитна спілка з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) щодо невключення Української об`єднаної кредитної спілки () до Реєстр неприбуткових установ та організацій з 01 липня 2017 року та не присвоєння ознаки неприбутковості з 01 липня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) включити Українську об`єднану кредитну спілку () до Реєстру неприбуткових установ та організацій з 01 липня 2017 року та присвоїти ознаку неприбутковості з 01 липня 2017 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) №246 від 11.12.2023 про відмову у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій;

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) у формі листів №23994/6/26-15-04-12-11 від 03.03.2021, №46327/6/26-15-04-12-08 від 06.06.2023, №46326/6/26-15-04-12-08 від 06.06.2023, №15571/6/26-15-04-12-08 від 28.02.2024;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) прийняти подані Українською об`єднаною кредитною спілкою () Звіти про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації датою їх подання за 2019 рік Звіт № від 26.02.2020, за 2020 рік Звіт №11819631 від 01.03.2021, за 2021 рік Звіт №7871451 від 21.03.2023, за 2022 рік Звіт №7871539 від 21.03.2023, за 2023 рік Звіт № від 27.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на те, що позивач має всі ознаки неприбуткового підприємства, що свідчить про наявність правових підстав для внесення позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Крім того, позивач наголошує, що відповідачем не вказано, у чому саме полягає невідповідність установчих документів позивача вимогам, які встановлені п. 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, при цьому позивач зазначає, що установчі документи повністю відповідають вимогам законодавства, у тому числі вимогам Податкового кодексу України. У зв`язку з викладеним, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позову та зазначає, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ПК України, оскільки за результатами розгляду реєстраційної заяви позивача встановлено підстави для відмови у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій. У зв`язку з викладеним, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач також направив до суду відповідь на відзив та додаткові пояснення, у яких навів доводи, аналогічні доводам, що викладені у позовній заяві.

Відповідачем також направлено до суду додаткові пояснення, у яких наголошено на відсутності підстав для задоволення позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Українська об`єднана кредитна спілка () зареєстрована в якості юридичної особи 20.07.2005 року.

Основним видом економічної діяльності позивача, згідно з відомостями, які містяться у ЄДР, є інші види кредитування (64.92).

02.08.2005 року Українська об`єднана кредитна спілка отримала статус неприбуткової організації відповідно на підставі рішення № 159 ДПІ у Галицькому районі м. Львова.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 13.04.2016 року, УОКС набула статусу фінансової установи на підставі розпорядження Держфінпослуг від 13.09.2005 року № 4593.

14 квітня 2010 року Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова прийнято рішення № 31 про внесення Української об`єднаної кредитної спілки до Реєстру неприбуткових організацій.

02 червня 2016 року Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення № 120 про повторне внесення УОКС до Реєстру неприбуткових установ та організацій (ознака неприбутковості 0010-кредитні спілки).

Рішенням Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 12.10.2016 року № 159 позивачу присвоєно ознаки неприбутковості 0038-спілки (за результатами підтвердження відповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України).

Однак, рішенням Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві № 100 від 31.05.2019 року Українську об`єднану спілку України виключено з Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підстава: невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим п.133.4 ст.133 Кодексу. Дата скасування ознаки неприбутковості: 01.07.2017 року.

Позивач неодноразово листами звертався до ГУ ДПС у м. Києві про необхідність включення Української об`єднаної кредитної спілки в реєстр неприбуткових установ та організацій, однак не отримував належної відповіді про включення до Реєстру або про відмову у включенні.

З 31.05.2019 (дати виключення позивача з Реєстру неприбуткових організацій) по час звернення до суду з позовом ГУ ДПС у м. Києві не виконав рішення суду та не включив позивача в Реєстр неприбуткових установ та організацій.

Крім того, 11.12.2023 рішенням ГУ ДПС у м. Києві №246 позивачеві відмовлено у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Не погоджуючись з правомірністю дій контролюючого органу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.121 пункту 14.1 статті 14 ПК України, неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 133.4 статті 133 ПК України.

Підпунктом 133.4.1 п.133.4 ст.133 ПК України встановлено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам:

- утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації;

- установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених підпунктом 133.4.2 цього пункту;

- установчі документи якої (або установчі документи організації вищого рівня, на підставі яких діє неприбуткова організація відповідно до закону) передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду, іншим юридичним особам, що здійснюють недержавне пенсійне забезпечення відповідно до закону (для недержавних пенсійних фондів), або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення). Положення цього абзацу не поширюється на об`єднання та асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, та житлово-будівельні кооперативи;

- внесена контролюючим органом до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

В той же час, згідно положень пп.133.4.2 п.133.4 ст.133 ПК України, доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Згідно з пп.133.4.6 п.133.4 ст.133 ПК України, до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам пункту 133.4.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 2016 року №440 затверджений Порядок ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру (далі - Порядок №440).

Відповідно до п.4 Порядку №440, присвоєння неприбутковій організації ознаки неприбутковості здійснює контролюючий орган за основним місцем обліку неприбуткової організації (далі - контролюючий орган).

Згідно з пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України, контролюючими органами є: податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 6 Порядку №440 визначено, що для включення до Реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон), а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня.

Контролюючий орган може проводити перевірку відомостей, що містяться в поданих документах, щодо відповідності вимогам, встановленим Податковим кодексом України та законодавством, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації.

Згідно з п.7 Порядку №440, контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру за умови відповідності такої організації вимогам, визначеним підпунктом 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 Кодексу.

У пункті 8 Порядку №440 закріплено, що за результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, протягом 14 календарних днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про: включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру; виключення неприбуткової організації з Реєстру; зміну ознаки неприбутковості.

Контролюючий орган відмовляє неприбутковій організації у включенні до Реєстру в разі: подання неприбутковою організацією неповного пакета документів, визначених пунктом 6 цього Порядку; невідповідності неприбуткової організації вимогам, встановленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу.

У разі відсутності підстав для відмови у включенні (повторному включенні) до Реєстру, присвоєнні (зміні) ознаки неприбутковості контролюючий орган зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання контролюючим органом реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, або з дня отримання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, внести до Реєстру відповідний запис про включення (повторне включення) такої неприбуткової організації до Реєстру, присвоєння (зміну) ознаки неприбутковості.

У разі наявності підстав для відмови у включенні (повторному включенні) до Реєстру, присвоєнні (зміні) ознаки неприбутковості або для виключення неприбуткової організації з Реєстру контролюючим органом готується відповідне рішення за формою згідно з додатком 2 у двох примірниках, один з яких вручається такій організації у порядку, визначеному статтею 42 Кодексу, а другий залишається в контролюючому органі.

Згідно з п.п.16, 17 цього Порядку, виключення неприбуткової організації з Реєстру здійснюється на підставі рішення контролюючого органу в разі невідповідності неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу. Під час виключення неприбуткової організації з Реєстру присвоєна їй ознака неприбутковості скасовується з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулося недотримання вимог пункту 133.4 статті 133 Кодексу.

Визначення поняття «некомерційне господарювання» наведене у ст.52 Господарського кодексу України (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), згідно із якою це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку. Некомерційна господарська діяльність здійснюється суб`єктами господарювання державного або комунального секторів економіки у галузях (видах діяльності), в яких відповідно до статті 12 цього Кодексу забороняється підприємництво, на основі рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Некомерційна господарська діяльність може здійснюватися також іншими суб`єктами господарювання, яким здійснення господарської діяльності у формі підприємництва забороняється законом.

Відповідно до ст.130 Господарського кодексу України кредитною спілкою є неприбуткова організація, заснована громадянами у встановленому законом порядку на засадах добровільного об`єднання грошових внесків з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні інших фінансових послуг. Кредитна спілка є юридичною особою. Статусу юридичної особи вона набуває з дня її державної реєстрації. Кредитна спілка діє на основі статуту, який затверджується загальними зборами членів кредитної спілки.

У ч.6 ст.130 Господарського кодексу України передбачено, що статус, порядок організації та здійснення господарської діяльності кредитної спілки визначаються цим Кодексом, законом про кредитні спілки та іншими законами.

Правовий статус кредитних спілок, порядок створення, діяльності та припинення кредитних спілок та їх об`єднань, основні засади захисту прав та законних інтересів членів кредитних спілок, а також порядок здійснення державного регулювання та нагляду за діяльністю кредитних спілок визначено Законом України «Про кредитні спілки» від 14.07.2023 № 3254-IX.

За змістом ст.1 вказаного Закону, кредитна спілка - це кредитна спілка - фінансова установа, створена на засадах кооперації з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових та інших послуг, передбачених цим Законом, а також здійснення іншої діяльності, визначеної цим Законом, за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки та інших визначених цим Законом джерел.

Згідно з ч. 7 ст.3 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка від свого імені може укладати договори та вчиняти інші правочини, що не суперечать цьому Закону, законодавству України та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства та укладених кредитною спілкою договорів, бути позивачем і відповідачем у суді.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що кредитна спілка набуває статусу фінансової установи та право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг після отримання ліцензії на здійснення діяльності кредитної спілки (далі - ліцензія) у порядку, передбаченому цим Законом.

Даючи оцінку відповідності позивача вимогам до неприбуткової організації, суд аналізує наявний в матеріалах справи Статут Української об`єднаної кредитної спілки та враховує таке.

Статут Української об`єднаної кредитної спілки (нова редакція), затверджений протоколом № 15 від 20.05.2016 року загальними зборами членів кредитної спілки.

З огляду на п.1.1 статті 1 Статуту, Українська об`єднана кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована кредитними спілками на кооперативних засадах з метою сприяння фінансовій стабільності кредитних спілок та об`єднання тимчасово вільних коштів своїх членів для їх взаємокредитування.

Згідно з п.п.22.3, 22.4 статті 21 Статуту, кредитній спілці забороняється розподіляти отримані доходи (прибутки) або їх частину серед засновників, членів кредитної спілки, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Доходи кредитної спілки використовуються виключно для фінансування видатків на утримання кредитної спілки, реалізації мети та завдань, напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

Крім того, у п.29.9 статті 29 Статуту визначено, що у разі припинення кредитної спілки (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення) її активи передаються одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету. Залишок коштів резервного капіталу та додаткового капіталу після розрахунків із членами спілки та іншими кредиторами зараховуються до Державного бюджету України.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що положення Статуту Української об`єднаної кредитної спілки, зокрема порядок розподілу доходів кредитної спілки та задоволення вимог кредиторів кредитної спілки в разі припинення її діяльності, відповідають вимогам, установленим пп.133.4.1 п.133.4 ст.134 Податкового кодексу України.

Встановлені судом обставини вказують на те, що позивачем все ж таки дотримано вимоги законодавства, які дозволяють ідентифікувати його як неприбуткову організацію.

Між тим, суд відзначає, що за результатами розгляду поданих позивачем документів контролюючим органом прийнято рішення № 159 від 12.10.2016 року про присвоєння підприємству, установі, організації ознаки неприбутковості (за результатами підтвердження відповідності неприбуткової організації вимогам, установленим п.133.4 ст.133 Податкового кодексу України).

Тобто, відповідач і сам підтвердив факт відповідності Української об`єднаної кредитної спілки вимогам до неприбуткової організації, з урахуванням чого, а також фактичних обставин справи, підтверджених належними, достатніми та допустимими доказами, суд доходить висновку, що позивач, в силу вимог підп.14.1.121. п.14.1. ст.14 та п.133.4 ст.134 Податкового кодексу України, не є платником податку на прибуток та, як наслідок, протиправно виключений з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Водночас, що стосується змісту та форми спірного рішення, суд звертає увагу на наступне.

Так, аналізуючи його зміст, видно, що у ньому відсутні дата присвоєння ознаки неприбутковості, натомість вказано лише дату її скасування, та дата включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій, починаючи з якої визначається строк безперервної реєстрації неприбуткової організації.

Поряд з цим, підставою скасування ознаки неприбутковості, як вже зазначалось вище, зазначено «невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим п.133.4 ст.133 Кодексу». Однак суд відзначає, що за такого формулювання підстави виключення неможливо встановити, що саме не відповідає закону - чи вимоги до неприбуткової організації, чи положення її установчих документів .

Також суд враховує, що в порушення вимог п.17 Порядку № 440, рішення про виключення позивача з Реєстру неприбуткових установ та організацій прийнято 31.05.2019 року, в той час як ознаку неприбутковості скасовано з 01.07.2017 року.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що Українська об`єднана кредитна спілка є неприбутковою організацією, яка підлягає включенню до Реєстру неприбуткових установ та організацій з 01.07.2021, оскільки надає виключний перелік фінансових послуг відповідно до напрямків діяльності, передбачених Законом України «Про кредитні спілки».

Зокрема, кредитна спілка надає послуги обмеженому колу осіб (лише членам кредитної спілки) для збереження реальної вартості фінансових активів; створена та діє не з метою отримання прибутку, а з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у справі № 640/14943/19, залишеного без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2021, позов Української об`єднаної кредитної спілки до ГУ ДФС України у місті Києві про визнання протиправними дій, скасування рішення від 31.05.2019 року № 100 задоволено, визнано протиправними дії ГУ ДФС України у місті Києві щодо виключення Української об`єднаної кредитної спілки з Реєстру неприбуткових установ та організацій, та скасовано рішення ГУ ДФС України у місті Києві від 31.05.2019 № 100.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 по справі № 813/8801/14.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Отже, враховуючи викладене, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року у справі № 640/14943/19, яке набрало законної сили 04.08.2021, має преюдиційне значення для вирішення даної справи, а тому враховується судом під час дослідження судом дійсних обставин справи.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві прийняти подані Українською об`єднаною кредитною спілкою звіти про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації датою їх подання за 2019 рік (звіт № від 26.02.2020), за 2020 рік (звіт №11819631 від 01.03.2021), за 2021 рік (звіт №7871451 від 21.03.2023), за 2022 рік (звіт №7871539 від 21.03.2023), за 2023 рік (звіт № від 27.02.2024) суд вказує про відсутність підстав для її задоволення, оскільки в матеріалах справи наявні квитанції, якими підтверджується факт прийняття контролюючим органом вказаних звітів.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними та скасування рішень ГУ ДПС у м. Києві, оформлених листами №23994/6/26-15-04-12-11 від 03.03.2021, №46327/6/26-15-04-12-08 від 06.06.2023, №46326/6/26-15-04-12-08 від 06.06.2023, №15571/6/26-15-04-12-08 від 28.02.2024 про відмову у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій не підлягає, також, задоволенню, оскільки вказані рішення, оформлені листами, не є такими, що прийняті у зв`язку з реалізацією управлінських повноважень, а є актами вирішення спору в досудовому порядку, не створюють юридичного наслідку для позивача, а тому визнання таких рішень протиправними та їх скасування не призведе до відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою та третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 9 084,00 грн, що документально підтверджується платіжним документом.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 3 028,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві.

Щодо заявленого позивачем клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., суд вказує про наявність підстав для часткового його задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між Українською об?єднаною кредитною спілкою та адвокатським об?єднанням «Яр.Вал Груп» укладено договір про надання правничої допомоги від 22.02.2024 №22-02-24/ю4 та додатком №1 до даного договору сторони домовились про визначення обсягу послуг по договору про надання правової допомоги, їх складність та тривалість супроводження, у зв?язку з чим вартість таких послуг складає 25 000 грн. 00 коп.

Факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. 00 коп. у межах вказаного договору про надання правничої допомоги від 22.02.2024 №22-02-24/ю4 документально підтверджується копією платіжної інструкції №7867 від 18.03.2024, що міститься у матеріалах справи.

Надаючи правову оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що зменшення вартості витрат на правничу допомогу не стосується оцінки співмірності таких витрат, позаяк у даному випадку суд надає оцінку не вартості, а обсягу наданих послуг, що не є тотожним. При цьому, на переконання суду, ретельне дослідження обсягу витрат на правничу допомогу є обов`язком суду, виконання якого є запобіжником штучного збільшення недобросовісними учасниками процесу вартості судових витрат шляхом необґрунтованого включення до їх обсягу робіт (послуг), які фактично не виконувалися (не надавалися), або охоплюються іншими роботами (послугами), або не пов`язані критерієм «неминучості» з розглядом справи тощо. Отже, оцінка обсягу та складових наданих представником послуг та їх відношення до розгляду справи (у тому числі через критерій «неминучості») має передувати оцінці розміру таких послуг на предмет їх співмірності зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову тощо.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, зокрема, те, що дана справа є справою незначної складності, суд вважає частково обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу по складанню позову у розмірі 4 000,00 грн, в іншій частині слід відмовити.

Вказаний розмір витрат, на переконання суду, обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому розподілу підлягають виключно витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у місті Києві щодо невключення Української об`єднаної кредитної спілки з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління ДПС у м. Києві №246 від 11.12.2023 про відмову у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) включити Українську об`єднану кредитну спілку (02192, м. Київ, бул. Дарницький, буд. 8В, оф. 170, ) до Реєстру неприбуткових установ та організацій з 01 липня 2017 року та присвоїти ознаку неприбутковості з 01 липня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Української об`єднаної кредитної спілки (02192, м. Київ, бул. Дарницький, буд. 8В, оф. 170, ) судовий збір у розмірі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 коп. та витрати на на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул.Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.