Справа № 520/4399/25
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа № 520/4399/25

адміністративне провадження № К/990/10601/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 5 серпня 2024 року № 7 в частині нарахування фінансових санкцій за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у сумі 328 241,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2025 року рішення суду першої скасовано, адміністративний позов задоволено.

Від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 листопада 2025 року надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд апеляційної інстанції стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог вказаної заяви стверджував, що оскільки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн підтверджуються у повному обсязі долученими до матеріалів справи доказами, наявні підстави для їх відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року вищевказану заяву задоволено та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 10 000 грн.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Під час перевірки вчетверте поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Зміст учергове поданої касаційної скарги в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень є майже ідентичним її попереднім редакціям і зводиться саме до незгоди із результатом вирішеного питання розподілу судових витрат.

Попередні касаційні скарги Верховний Суд повернув ухвалами від 29 грудня 2025 року, від 21 січня 2026 року та від 18 лютого 2026 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) як такі, що не містили підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд зазначив про незмістовність наведених скаржником обґрунтувань для касаційного оскарження судових рішень та роз`яснив вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав касаційного оскарження. Натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником при повторному зверненні.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Однак, звертаючись з касаційною скаргою вчетверте, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги. Верховний Суд в ухвалах від 29 грудня 2025 року, від 21 січня 2026 року та від 18 лютого 2026 року роз`яснив скаржникові обов`язкові умови, яким має відповідати касаційна скарга в частині викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень на відповідній підставі.

Однак, у вчетверте поданій касаційній скарзі Головне управління ДПС у Харківській області посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України і, аналогічно попереднім редакціям касаційної скарги, зазначає, що суди: не дослідили всіх доказів, поданих Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та не врахували правових висновків, викладених у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі №640/6209/19, від 2 вересня 2020 року у справі № 826/4959/16, від 19 листопада 2020 року у справі № 520/7431/19, від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19, від 16 березня 2023 року у справі №927/153/22, що у своїй сукупності призвело до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права і як наслідок ухвалення необґрунтованих незаконних рішень.

Скаржником у поданій касаційній скарзі додатково зазначено, що справа, у якій подано касаційну скаргу є аналогічною до справи №520/7480/25, проте, предметом оскарження до Верховного Суду у наведеній скаржником справі є ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та постанова, ухвалена за наслідками розгляду такої ухвали, тому таке посилання не може вважатись таким, що доводить обрану скаржником підставу касаційного оскарження.

Водночас скаржник так і не зазначає, який саме висновок судів попередніх інстанцій суперечить наведеним скаржником висновкам Верховного Суду.

Отже, зміст доводів учергове поданої касаційної скарги, аналогічно її попереднім редакціям, зводиться до незгоди саме із визначеною за наслідками оцінки критерію співмірності сумою витрат на правничу допомогу, присудженою позивачеві до відшкодування. Однак, такі доводи не свідчать про не врахування судами попередніх інстанцій тих висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник в касаційній скарзі.

Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення повернути скаржнику.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська