Справа № 200/8094/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року

м. Київ

справа №200/8094/24

адміністративне провадження № К/990/26589/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Олішевською В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Компанієць І.Д., суддів Гайдара А.В. та Казначеєва Е.Г.),

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - Управління, відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №05 від 03 вересня 2024 року про відмову у призначенні пенсії;

зобов`язати відповідача призначити з 27 серпня 2024 року пенсію позивачу відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) з розрахунку страхового стажу 31 рік 8 місяців 14 днів.

2. На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27 серпня 2024 року подав заяву про призначення дострокової пенсії за віком як учаснику бойових дій, надавши повний пакет документів.

Відповідач рішенням від 03 вересня 2024 року № 05 відмовив у призначенні пенсії через нібито відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає це рішення незаконним та звернувся до суду для захисту свого права на пенсійне забезпечення.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №05 від 03 вересня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27 серпня 2024 року про призначення пенсії відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три, зарахувати до страхового стажу позивача період позбавлення особистої свободи з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року, період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, період з 01 червня 2024 року по 27 серпня 2024 року. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійний орган при ухваленні рішення №05 від 03 вересня 2024 року неправильно визначив страховий стаж позивача, оскільки безпідставно не зарахував:

періоди проходження військової служби в особливий період, що згідно з пунктом 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (далі - Положення № 530), підлягають зарахуванню на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці як періоди участі у бойових діях у воєнний час;

період позбавлення позивача особистої свободи з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року, який відповідно до статей 11, 20 та 24 Закону №1058-IV та статті 11 Закону України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" від 26 січня 2022 року №2010-IX (далі - Закон №2010-IX) підлягає обов`язковому включенню до страхового стажу;

період здійснення підприємницької діяльності з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року, щодо якого наявні дані індивідуальних відомостей про нарахування доходу та сплату єдиного внеску;

період роботи з 01 червня 2024 року по 27 серпня 2024 року, за який сплата страхових внесків підтверджена відомостями Єдиного державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд першої інстанції виходив із того, що незарахування цих періодів призвело до неправильного обчислення загального страхового стажу позивача, а отже - до неправомірної відмови у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV. З огляду на це, суд визнав оскаржуване рішення пенсійного органу протиправним, скасував його та зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача, врахувавши всі юридично значущі періоди страхового стажу.

5. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , а також в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року, на пільгових умовах - один місяць служби за три.

6. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції неправильно застосував статтю 57 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та пункт 2.3 Положення №530, оскільки ці норми регулюють порядок обчислення вислуги років для військовослужбовців і не поширюються на визначення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

Суд апеляційної інстанції наголосив, що пільгове обчислення "один місяць служби за три місяці" законом передбачене виключно для пенсій за вислугу років або на пільгових умовах, тоді як позивач звернувся саме за достроковою пенсією за віком як учасник бойових дій, що виключає можливість застосування відповідної кратності.

Водночас суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу фактичного періоду позбавлення особистої свободи, періоду здійснення підприємницької діяльності у 2021 році та періоду роботи з 01 червня 2024 року по 27 серпня 2024 року, оскільки зазначені обставини підтверджені належними доказами та відповідають вимогам статей 11 і 20 Закону № 2010-IX та статей 20, 24 і 106 Закону №1058-IV.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 шести місяців після звільнення з полону (позбавлення особистої свободи): ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період, який відповідає шести місяцям після звільнення з полону; скасувати постанову Першого апеляційного адміністративного суду від « 26» травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів служби з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року у кратному обчисленні - один місяць служби за три, залишивши без змін в цій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у підготовці та поданні цієї касаційної скарги у розмірі 6000 грн.

8. У касаційній скарзі позивач зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статті 11 Закону №2010-ІХ, абзацу 11 частини шостої статті 20, частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, статті 57 Закону №1788-ХІІ, пункту 2.3 розділу 2 Положення №530 за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739.

9. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскаржує постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у зарахуванні періодів служби у кратному обчисленні «один місяць служби за три», мотивуючи це незастосуванням судом положень статті 57 Закону № 1788-XII та Положення № 530, всупереч висновкам Верховного Суду, сформульованим у подібних правовідносинах.

Щодо незарахування до страхового стажу шести місяців після звільнення з полону.

10. Позивач вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення абзацу 11 частини шостої статті 20 Закону №1058-IV у зазначених правовідносинах, оскільки ця норма передбачає, що за осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, страхові внески за весь період позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення сплачуються за рахунок коштів державного бюджету.

11. Відповідно, період полону та шість місяців після звільнення є нерозривним періодом страхового стажу, оскільки сплата страхових внесків повинна здійснюватися державою.

12. Позивач вважає, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України» від 27 лютого 2025 року №4280-ІХ підтверджують, що Пенсійний фонд України є платником єдиного внеску за весь період такого позбавлення та протягом шести місяців після звільнення, і дія цього Закону поширюється на період до набрання ним чинності.

13. Спірні правовідносини в цій частині регулюються сукупним застосуванням приписів статті 11 Закону № 2010-ІХ, абзацу 11 частини шостої статті 20 та частини першої статті 24 Закону № 1058-IV.

Щодо незарахування періодів служби у кратному обчисленні (один місяць служби за три).

14. Позивач також вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530, оскільки стаття 57 Закону №1788-ХІІ передбачає пільги щодо обчислення стажу за час перебування у складі діючої армії, відсилаючи до порядку обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям. Таким нормативно-правовим актом є Положення №530, пункт 2.3 розділу 2 якого передбачає зарахування часу проходження служби, протягом якого особа брала участь у бойових діях у воєнний час, на пільгових умовах один місяць служби за три.

15. Оскільки період проходження служби ОСОБА_1 за мобілізацією та його участь у бойових діях у воєнний час (з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року) відноситься до воєнного часу, він підлягає зарахуванню до страхового стажу для призначення пенсії у кратному обчисленні один місяць служби за три.

16. Водночас позивач вважає висновок апеляційного суду щодо необхідності позивачем подання заяви у порядку статті 114 Закону №1058-IV необґрунтованим, оскільки положення цієї статті регулюють інші правовідносини.

17. У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що наведена правова позиція щодо кратного обчислення стажу узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739, оскільки правові підстави для зарахування до страхового стажу на пільгових умовах часу проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції, є аналогічними щодо часу, протягом якого ОСОБА_1 брав безпосередню участь у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

18. Оскарження судових рішень у частині відмови в зарахуванні до страхового стажу шести місяців після звільнення позивача з полону ґрунтується на пункті 3 частини четвертої статті 328 КАС України, у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування положень статті 11 Закону №2010-IX, частини першої статті 24 Закону №1058-IV та абзацу одинадцятого частини шостої статті 20 Закону №1058-IV при визначенні страхового стажу за період позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

19. Касаційна скарга надійшла до Суду 20 червня 2025 року.

20. Верховний Суд ухвалою від 07 липня 2025 року відкрив касаційне провадження у справі № 200/8094/24, витребував адміністративну справу та запропонував учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

21. Верховний Суд ухвалою від 11 грудня 2025 року призначив розгляд цієї справи у судовому засіданні колегією у складі трьох суддів на 23 грудня 2025 року о 14 годині 30 хвилин у приміщенні Касаційного адміністративного суду за адресою: м. Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корпус 5. Визнав обов`язковою явку представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

22. У судовому засіданні, що відбулося 03 березня 2026 року, Суд за клопотаннями сторін ухвалив продовжувати розгляд справи у письмовому провадженні.

Позиція інших учасників справи

23. У поданому 24 липня 2025 року відзиві відповідач зазначив, що діяв у межах повноважень та відповідно до Закону №1058-IV, а за даними форми ОК-5 на дату звернення позивача його страховий стаж становив лише 20 років 9 місяців. Щодо періоду позбавлення особистої свободи з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року, відповідач вказує, що Закон №2010-IX та Закон №1058-IV передбачають включення виключно фактичного строку полону, не передбачаючи зарахування шести місяців після звільнення. Відповідач також зазначив, що правила пільгового обчислення "один місяць за три", передбачені статтею 57 Закону №1788-XII та пунктом 2.3 Положення №530, застосовуються виключно до пенсій за вислугу років і не можуть використовуватися при визначенні страхового стажу для дострокової пенсії за віком за пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

24. 30 липня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Скаржник зазначає, що стаття 57 Закону №1788-XII та пункт 2.3 Положення №530 прямо встановлюють пільгове обчислення строку служби в умовах воєнного часу "один місяць за три", яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин як спеціальна норма. Також скаржник доводить, що шість місяців після звільнення з полону підлягають зарахуванню до страхового стажу на підставі статей 11 і 20 Закону №1058-IV, статті 11 Закону №2010-IX, яким прямо передбачено спеціальні гарантії соціального захисту осіб, позбавлених особистої свободи.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

25. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 .

26. Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , що видане військовою частиною НОМЕР_3 22 вересня 2023 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій.

27. Довідка від 07 березня 2022 року № НОМЕР_10 підтверджує перебування прапорщика ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 25 лютого 2022 року по 07 березня 2022 року.

28. Довідкою від 29 жовтня 2023 року № 1556/885, що видана Військовою частиною НОМЕР_4 , підтверджується факт участі штаб-сержанта ОСОБА_1 в період з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року; з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року; з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року; з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року; з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року та з 28 липня 2023 року по 29 жовтня 2023 року (дата видачі цієї довідки) у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.

29. Відповідно до виписки з Єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, за підписом директора Українського національного центру розбудови миру № НОМЕР_13 від 03 липня 2024 року підтверджено, що позивача визнано особою позбавленої особистої свободи. Дата початку строку позбавлення особи особистої свободи - 26 січня 2016 року. Дата звільнення - 27 грудня 2017 року.

30. Листом від 15 липня 2024 року № НОМЕР_12 штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України позивача повідомлено, що за наявними в Об`єднаному центрі даними громадянин України ОСОБА_1 26 січня 2016 року захоплений представниками незаконних збройних формувань окупаційної влади та незаконно утримувався в Донецькій області. З результатами реалізації Об`єднаним центром відповідних заходів 27 грудня 2017 року громадянина ОСОБА_1 звільнено з місць несвободи та повернуто на підконтрольну уряду України територію.

31. Аналогічну інформацію, викладену у листі від 15 липня 2024 року № НОМЕР_12 Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України, містив також і лист від 09 січня 2018 року Ч-27.

32. Відповідно до Виписки з єдиного реєстру осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, ОСОБА_1 - визнаний особою позбавленою особистої свободи з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року.

33. Довідками від 29 жовтня 2023 року № 1556/885, від 01 серпня 2024 року № 1556/3772, що видані військовою частиною НОМЕР_4 , підтверджено факт безпосередньої участі особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України штаб-сержанта ОСОБА_1 в наступні періоди: з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року; з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року; з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року; з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року; з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року; з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року; з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року; з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року; з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року.

34. У довідці від 11 серпня 2024 року № 666 військової частини НОМЕР_5 підтверджено перебування штаб-сержанта ОСОБА_1 на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 АДРЕСА_1 .

35. 27 серпня 2024 року позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

36. Згідно розписки повідомлення ОСОБА_1 до заяви додав: військовий квиток НОМЕР_6 , довідку від 30 липня 2024 року про відкритий рахунок в банку, ІНН код, документи, що підтверджують особливий статус особи (УБД № НОМЕР_9, № НОМЕР_10, № НОМЕР_11, № НОМЕР_12, № НОМЕР_13), інші документи (№ 1556/3772, № 1556/885, № 666 від 11 серпня 2024 року), пам`ятку пенсіонера, паспорт, трудову книжку НОМЕР_7 , анкету опитування 27 серпня 2024 року, диплом НОМЕР_8 .

37. За принципом екстериторіальності заява позивача від 27 серпня 2024 року розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

38. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03 вересня 2024 року № 05 позивачу відмовлено в призначенні пенсії як учаснику бойових дій.

39. В рішенні зазначено, що необхідний вік становить 55 років. Вік заявника 56 років 02 місяці.

40. Необхідний страховий стаж становить 25 років. Страховий стаж заявника становить 20 років 09 місяців 00 днів.

41. Вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.

42. Згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування "Індивідуальні відомості про застраховану особу" (Форма ОК-5) за період роботи позивача з червня 2024 року по вересень 2024 року страхові внески сплачено в повному обсязі.

43. За період з 01 січня 2021 року по 01 січня 2022 року наявні відомості про нарахування доходу з січня 2021 року по грудень 2021 року, за січень 2022 року такі відомості відсутні.

44. Періоди з 25 лютого 2022 року по 31 липня 2024 року у відомостях про спеціальний стаж містять код підстави для обліку спецстажу "ПСД003Г1".

45. Відповідно до розрахунку стажу позивача РС-право до страхового стажу позивача не зараховано:

період з 01 червня 2024 року по 27 серпня 2024 року,

період перебування у заручниках з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року

період підприємницької діяльності з 01 січня 2021 року по 01 січня 2022 року.

Періоди виконання позивачем бойових завдань з 27 квітня 2022 року по 09 листопада 2022 року, з 13 листопада 2022 року по 15 листопада 2022 року, з 23 лютого 2023 року по 24 лютого 2023 року, з 08 березня 2023 року по 12 травня 2023 року, з 21 травня 2023 року по 24 липня 2023 року, з 28 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, з 15 грудня 2023 року по 16 березня 2024 року, з 22 березня 2024 року по 16 квітня 2024 року, з 13 травня 2024 року по 26 червня 2024 року зараховані позивачу без врахування кратності в одинарному розмірі.

46. Вважаючи зазначений розрахунок страхового стажу та прийняте на його підставі рішення про відмову у призначенні пенсії протиправними і такими, що порушують його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи

47. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

48. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

49. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

50. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

51. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року відповідає, а викладені у касаційній скарзі доводи є необґрунтованими з огляду на таке.

52. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

53. Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

54. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

55. Суди попередніх інстанцій встановили, що 27 серпня 2024 року позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян № 1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

56. Водночас, рішенням Управління від 03 вересня 2024 року № 05 позивачу відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

57. Звертаючись із касаційною скаргою, позивач наголошує, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права в частині відмови у зарахуванні періодів проходження військової служби в особливий період у пільговому обчисленні «один місяць служби за три», всупереч статті 57 Закону України №1788-XII, пункту 2.3 Положення №530, а також усталеній практиці Верховного Суду. Крім того, позивач вважає помилковим висновок апеляційного суду щодо незарахування шестимісячного періоду після позбавлення особистої свободи, посилаючись на приписи статті 24 Закону №1058-IV та статті 11 Закону №2010-IX.

58. Отже, ключовими питаннями, які підлягають вирішенню у межах касаційного перегляду, є:

чи підлягають зарахуванню періоди проходження позивачем військової служби в особливий період до страхового стажу у пільговому обчисленні «один місяць служби за три» для цілей статті 115 Закону №1058-IV;

чи підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача шестимісячний період після позбавлення особистої свободи та у якому порядку має здійснюватися таке зарахування відповідно до вимог Закону №1058-IV та Закону №2010-IX.

Щодо порядку зарахування періодів проходження позивачем військової служби в особливий період до страхового стажу у пільговому обчисленні «один місяць служби за три» для цілей статті 115 Закону №1058-IV колегія суддів вказує таке.

59. Основні принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також порядок призначення і виплати пенсій визначені Законом №1058-IV.

60. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф у Донецькій та Луганській областях, а також особи, яким встановлено інвалідність унаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних із виконанням військових чи службових обов`язків.

Крім того, право на дострокову пенсію мають особи, яким надано статус учасника бойових дій або особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.

Зазначеним категоріям осіб дострокова пенсія призначається після досягнення чоловіками 55-річного, а жінками 50-річного віку, за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків та не менше 20 років у жінок.

61. Суди попередніх інстанцій установили, що позивач звернувся із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту четвертого частини першої статті 115 Закону №1058-IV.

62. З огляду на характер заявлених вимог та обраний позивачем вид пенсійного забезпечення спірні правовідносини виникли у межах солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та підлягають врегулюванню передусім положеннями Закону №1058-IV. Саме цей Закон визначає умови, порядок і межі формування страхового стажу, а також вичерпний перелік правових механізмів, які можуть бути застосовані при призначенні пенсії за цим Законом.

63. Суди попередніх інстанцій установили, а також з матеріалів касаційної скарги вбачається, що звертаючись із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту четвертого частини першої статті 115 Закону №1058-IV позивач наполягав на зарахуванні періодів проходження ним військової служби в особливий період до страхового стажу у пільговому обчисленні - один місяць служби за три.

64. Таким чином спір у цій частині зводиться до питання можливості зарахування до страхового стажу для призначення пенсії за Законом №1058-IV періодів проходження позивачем військової служби в особливий період у пільговому обчисленні - один місяць служби за три.

65. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

66. З огляду на зазначене за своєю правовою природою страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, має самостійне та вичерпне нормативне визначення і підлягає обчисленню виключно за правилами, прямо встановленими цим Законом, що виключає при його обрахунку можливість застосування непередбачених Законом №1058-IV механізмів.

67. Абзац третій частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV встановлює, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, після 1 січня 2004 року застосовується виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

68. Використання законодавцем формулювання «виключно» свідчить про імперативний та вичерпний характер цього переліку і виключає можливість поширення пільгового (кратного) обчислення стажу на інші види пенсій. Дострокова пенсія за віком, передбачена статтею 115 Закону №1058-IV, не належить до пенсій за віком на пільгових умовах і не є пенсією за вислугу років, а тому не підпадає під сферу дії зазначеного положення. Вона призначається у межах солідарної системи за наявності страхового стажу, обрахованого за правилами статті 24 цього Закону. Отже, системне тлумачення статті 24 у взаємозв`язку зі статтею 115 Закону №1058-IV свідчить про відсутність законодавчих підстав для застосування кратного обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком.

69. Повертаючись до доводів касаційної скарги, які зводяться до необхідності застосування до спірних правовідносин положень статті 57 Закону №1788-XII та пункту 2.3 Положення №530, якими передбачено зарахування часу проходження військової служби в умовах бойових дій у кратному обчисленні - один місяць служби за три, колегія суддів зазначає таке.

70. Відповідно до статті 57 Закону №1788-XII військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

71. Аналогічний за правовою природою підхід закріплено у пункті 2.3 Положення №530, яким визначено, що при обчисленні вислуги років для призначення пенсій (крім пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу) окремі періоди військової служби зараховуються на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, зокрема за участь у бойових діях у воєнний час, участь в антитерористичній операції або виконання відповідних завдань під час проходження служби у військовому резерві.

72. Із системного аналізу змісту зазначених норм вбачається, що останні безпосередньо пов`язують пільгове обчислення строку служби з призначенням пенсій за вислугу років, тобто зі спеціальним видом пенсійного забезпечення, та не стосуються порядку обрахунку страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

73. Крім того, Суд зауважує, що пункт 2.3 Положення №530, прийнятий на виконання Закону №2262-ХІІ, є підзаконним нормативним актом, який деталізує механізм обчислення вислуги років і прямо виключає його застосування до пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу.

74. Отже, наведені норми не встановлюють і не можуть встановлювати правил кратного обчислення страхового стажу для цілей призначення пенсії відповідно до Закону №1058-IV.

75. Суд також зазначає, що вислуга років і страховий стаж є різними за правовою природою категоріями. Вислуга років застосовується у межах спеціального пенсійного законодавства та відображає тривалість проходження служби незалежно від факту та розміру сплати страхових внесків, тоді як страховий стаж є елементом солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та обчислюється виключно за правилами, прямо визначеними Законом №1058-IV. Саме цей Закон встановлює вичерпні умови, порядок і критерії обчислення страхового стажу, що є підставою для призначення пенсій у солідарній системі.

Перенесення правил обчислення вислуги років на правила обчислення страхового стажу означало б змішування різних правових режимів та фактичну зміну законодавчо визначеного порядку формування страхового стажу. Поширення механізму кратного обчислення, встановленого для спеціального виду пенсійного забезпечення, на правовідносини щодо призначення дострокових пенсій за Законом №1058-IV призвело б до застосування норм, які регулюють інший вид пенсійних правовідносин, поза межами їх законодавчого призначення.

76. Крім того, застосування кратного обчислення на підставі підзаконного нормативного акта у сфері, що врегульована безпосередньо законом, означало б фактичну модифікацію Судом закону підзаконним актом, що є неприпустимим з огляду на принцип верховенства права та ієрархію нормативно-правових актів.

77. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).

78. Крім того, у рішенні у справі «ТОВ «Укркава» проти України» (заява № 10233/20, п. 44, 49) Європейський суд з прав людини наголосив, що принцип правової визначеності як складова верховенства права вимагає передбачуваності судового тлумачення та стабільності правового регулювання. Суд зазначив, що національні суди не можуть переосмислювати чіткі та однозначні норми закону у спосіб, який фактично дорівнює зміні законодавства, без наявності переконливих підстав та без урахування наслідків такого підходу для правової визначеності. Таке перетлумачення, яке виходить за межі розумного судового розсуду та підміняє собою законодавче регулювання, робить результат провадження непередбачуваним і несумісним із вимогами статті 6 Конвенції.

79. Таким чином, застосування до спірних правовідносин правил кратного обчислення страхового стажу за відсутності прямої норми Закону №1058-IV фактично означало б зміну встановленого законодавцем порядку формування страхового стажу та розширення обсягу пенсійних прав позивача поза межами визначеного законом правового режиму. Такий підхід суперечив би принципу законності, відповідно до якого органи державної влади та суди зобов`язані діяти виключно в межах повноважень і у спосіб, передбачений законом.

80. У сфері соціального захисту тлумачення закону судом не може підміняти собою діяльність Верховної Ради України шляхом створення нових підстав для набуття права на пенсію або розширення порядку формування стажу. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами, що обмежує межі судового розсуду текстом чинних законодавчих приписів

81. Оскільки позивач реалізує право на дострокову пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону №1058-IV, спірні правовідносини підлягають врегулюванню виключно нормами цього Закону, який не містить положень про можливість кратного (пільгового) обчислення страхового стажу для цілей визначення права на зазначений вид пенсії. Положення статті 57 Закону №1788-ХІІ та Положення №530 регламентують порядок обчислення вислуги років у межах спеціального пенсійного забезпечення військовослужбовців і не змінюють встановленого Законом №1058-IV механізму формування страхового стажу у солідарній системі. З огляду на принцип законності та межі судового тлумачення Суд не вправі поширювати дію спеціальних норм на інші види пенсійного забезпечення за відсутності прямої законодавчої вказівки. За таких обставин відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів проходження військової служби в особливий період у пільговому обчисленні «один місяць служби за три» для цілей статті 115 Закону №1058-IV, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для такого зарахування є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги у цій частині не спростовують правильності застосування норм матеріального права.

82. Суд також зауважує, що пункт 2.3 Положення №530 прямо встановлює застосування пільгового порядку обчислення вислуги років для відповідних пенсій, проте «крім пенсій, що призначаються з урахуванням страхового стажу». Отже, сам підзаконний нормативний акт, на який покликається скаржник, містить пряму вказівку на неможливість поширення механізму кратного обчислення на пенсії, що призначаються відповідно до Закону №1058-IV. Ігнорування цього застереження призвело б до застосування норми всупереч її буквальному змісту та законодавчому призначенню. Таким чином, довід скаржника про необхідність застосування пункту 2.3 Положення №530 до спірних правовідносин є суперечливим та не відповідає буквальному змісту і системному аналізу відповідного нормативного регулювання.

83. Аналогічний підхід до застосування норм права у разі наявності прямого законодавчого регулювання викладено у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2026 року у справі №240/7215/24, у якій зазначено, що відсутність колізії у правовому регулюванні свідчить про відсутність потреби у пошуку механізмів її подолання, оскільки наявність прямої норми закону, яка врегульовує відповідні правовідносини, виключає необхідність застосування інших норм права для їх регулювання.

84. У контексті цієї справи наявність імперативного припису абзацу третього частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV, який визначає межі застосування пільгового порядку обчислення стажу, свідчить про відсутність колізії між нормами законодавства. Отже відсутні підстави для пошуку інших правових механізмів або застосування норм, що регулюють інші види пенсійного забезпечення, для визначення порядку обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 цього Закону.

85. Колегія суддів також вказує, що посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 червня 2018 року у справі №348/347/17, від 30 липня 2019 року у справі №346/1454/17, від 02 квітня 2020 року у справі №185/4140/17, від 16 червня 2020 року у справі №185/7049/16-а, від 18 січня 2023 року у справі №1.380.2019.003739, не свідчать про помилковість висновків суду апеляційної інстанції.

86. У відповідних справах суд виходив із положень законодавства, яке регулює зарахування часу проходження військової служби до трудового стажу та вислуги років, а також застосував норми статті 57 Закону №1788-ХІІ та пункту 2.3 Положення №530 без урахування спеціальних обмежень, встановлених частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV.

87. За таких обставин наведена скаржником судова практика не свідчить про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та не спростовує висновку про те, що правила кратного обчислення строку військової служби, передбачені законодавством для визначення вислуги років, не можуть бути поширені на порядок обчислення страхового стажу при призначенні дострокової пенсії за віком у межах правового регулювання Закону №1058-IV.

88. Суд вказує, що застосування кратного обчислення страхового стажу без прямої законодавчої підстави фактично означало б штучне збільшення страхового стажу, оскільки період, що підлягає зарахуванню до страхового стажу, збільшувався б не внаслідок фактичної тривалості відповідного періоду або сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а шляхом множення такого періоду. Такий підхід призвів би до включення до страхового стажу періодів у обсязі, який не відповідає їх фактичній тривалості та не передбачений механізмом формування страхового стажу, визначеним Законом №1058-IV.

Фактично це означало б зарахування до страхового стажу додаткового часу, який не підтверджений ані сплатою страхових внесків, ані прямою нормою закону, що допускає його зарахування на пільгових умовах (у кратному розмірі). Такий підхід суперечив би правовій природі страхового стажу як визначеного законом періоду, що враховується при визначенні права на пенсію у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, та призводив би до розширення обсягу пенсійних прав особи поза межами встановленого законодавцем правового регулювання.

89. Водночас такий підхід не означає обмеження прав осіб, які проходили військову службу. Періоди проходження військової служби підлягають зарахуванню до страхового стажу відповідно до правил, установлених Законом №1058-IV, у їх фактичній тривалості та враховуються при визначенні права особи на призначення пенсії.

90. При цьому зазначене правове регулювання застосовується саме у випадку, коли особа реалізує право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону №1058-IV. Обираючи такий вид пенсійного забезпечення, особа погоджується на застосування умов, порядку та механізму обчислення страхового стажу, прямо встановлених цим Законом. Проте пенсійне законодавство України не позбавляє особу можливості реалізувати своє право на інший вид пенсійного забезпечення, якщо для нього законодавством передбачено застосування механізму пільгового (кратного) обчислення строків служби, оскільки пенсійне законодавство України допускає право особи обрати той вид пенсії, який є для неї найбільш сприятливим, за умови відповідності встановленим законом критеріям. Таким чином, застосований підхід не звужує обсяг пенсійних прав особи, а забезпечує дотримання законодавчо визначених правил формування страхового стажу у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача шестимісячного періоду після звільнення його з полону, Суд зазначає таке.

91. Суди попередніх інстанцій установили, що позивач перебував у полоні з 26 січня 2016 року по 27 грудня 2017 року, у зв`язку з цим просить зарахувати зазначений період, а також пів року після позбавлення особистої свободи на підставі положень Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» від 26 січня 2022 року №2010-IX (далі - Закон № 2010-ІХ). Відповідач відмовив у зарахуванні зазначених періодів, посилаючись на те, що на момент перебування позивача в полоні та протягом шести місяців після звільнення законодавство не передбачало можливості їх автоматичного включення до страхового стажу. На думку відповідача, норми Закону №2010-IX, якими з 19 листопада 2022 року запроваджено відповідний механізм соціальних гарантій, не мають зворотної дії в часі та не можуть бути застосовані до подій 2016- 2017 років.

92. Суди першої та апеляційної інстанції, надаючи оцінку цим доводам, дійшли висновку, що період фактичного перебування позивача в полоні підлягає зарахуванню до страхового стажу на підставі абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону №1058-IV у редакції після змін, внесених Законом №2010-IX, натомість шестимісячний період після звільнення з полону не підлягає зарахуванню, оскільки: Закон №1058-IV не містив і не містить норми про автоматичне включення цього періоду до страхового стажу, а обов`язок держави сплачувати за нього страхові внески виник лише з 19 листопада 2022 року.

93. Перевіряючи оскаржувані судові рішення в цій частині у межах заявленої позивачем касаційної скарги, колегія суддів вказує таке.

94. Законом № 2010-ІХ, опублікованим у газеті «Голос України» від 19 травня 2022 року №107 та таким, що відповідно до частини першої його статті 17 набрав чинності 19 листопада 2022 року, держава запровадила спеціальний правовий статус осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, а також визначила гарантії їхнього соціального захисту.

95. Частиною другою статті 17 Закону №2010-IX внесено зміни до Закону №1058-IV, зокрема доповнено пунктом 15 частину першу статті 11 згідно з яким громадяни України, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

96. Цією ж частиною статті 17 Закону №2010-IX доповнено Закон №1058-IV абзацом п`ятим частини першої статті 24 і встановлено, що період позбавлення особистої свободи зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а також до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

97. Аналіз змісту пункту 15 частини першої статті 11 та абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону №1058-IV (у редакції, запровадженій Законом №2010-IX з 19 листопада 2022 року) свідчить, що законодавець установив спеціальний статус для осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії рф проти України, та передбачив для них окремі, посилені гарантії у сфері пенсійного забезпечення.

98. Наведені норми спрямовані на врегулювання правового наслідку такого статусу - обов`язкове зарахування періоду позбавлення особистої свободи до страхового стажу. Формулювання абзацу п`ятого частини першої статті 24 Закону №1058-IV не містить часових обмежень, не пов`язує можливість зарахування цього періоду з моментом набрання чинності Законом №2010-IX та не ставить його у залежність від факту чи обсягу сплати страхових внесків.

99. Таким чином, законодавець застосував конструкцію, згідно з якою визначальним є саме статус особи, встановлений компетентним органом, а не час, коли мав місце факт позбавлення свободи. Зарахування цього періоду відбувається у момент реалізації права на пенсійне забезпечення, і такий підхід не становить зворотної дії закону в часі, оскільки закон не змінює юридичну оцінку минулих подій, а регулює їх правові наслідки у момент, коли здійснюється реалізація відповідних соціальних прав, зокрема права на зарахування періоду перебування в полоні до страхового стажу для призначення пенсії.

100. Водночас питання сплати страхових внесків за шість місяців після звільнення врегульовано окремими нормами, які мають іншу правову природу. Частиною другою статті 17 цього Закону доповнено частину шосту статті 20 Закону №1058-IV абзацом одинадцятим, згідно з яким страхові внески за осіб, визначених пунктом 15 статті 11, за період їх позбавлення особистої свободи та протягом шести місяців після звільнення сплачуються за рахунок коштів державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідне правило дублюється в абзаці п`ятому пункту 9-8 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI (у редакції, внесеній тією ж частиною другою статті 17 Закону №2010-IX).

101. Системний аналіз цих положень свідчить, що законодавець чітко розмежував два періоди:

період фактичного позбавлення свободи, для якого передбачено автоматичне зарахування до страхового стажу;

шестимісячний період після звільнення, для якого застосування гарантії можливе лише за умови сплати за нього страхових внесків державою у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

102. Суд виходить із того, що хоча норми про зарахування періоду позбавлення свободи та про сплату внесків за шість місяців після звільнення набрали чинності одночасно - 19 листопада 2022 року - їх правова природа є різною. Абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону №1058-IV встановлює статусну гарантію, за якою період фактичного позбавлення свободи підлягає зарахуванню до страхового стажу в силу встановленого законом статусу особи, незалежно від того, коли саме відбувся факт позбавлення свободи. Реалізація цієї гарантії не потребує фінансових витрат держави та не створює зобов`язань за минулий час, а тому не суперечить принципу незворотності дії закону у часі.

103. Суд зауважує, що правова конструкція статті 24 Закону №1058-IV передбачає виникнення страхового стажу лише за наявності однієї з двох юридичних підстав: сплати страхових внесків (загальне правило), коли стаж формується накопичувальним методом; прямої вказівки закону про зарахування певного періоду до стажу незалежно від сплати внесків (виняток), коли стаж виникає в силу закону (ex lege) через набуття особою спеціального статусу.

104. Запроваджена Законом №2010-IX гарантія щодо зарахування фактичного періоду позбавлення особистої свободи належить до другої категорії (статусної), оскільки законодавець імперативно прирівняв цей час до страхового стажу. Натомість, зарахування шестимісячного періоду після звільнення законодавець прив`язав виключно до сплати внеску державою, що підпадає під першу правову конструкцію і потребує наявності юридичного факту платежу (бюджетного зобов`язання). Така встановлена законом відмінність у правовому регулюванні унеможливлює застосування аналогії для поширення «статусної» гарантії на період реабілітації.

105. Однак норми частини шостої статті 20 Закону №1058-IV та пункту 9-8 розділу VIII Закону №2464-VI встановлюють фінансову гарантію - обов`язок держави сплачувати єдиний внесок за шість місяців після звільнення особи з полону. Така гарантія має виключно перспективний характер, оскільки її реалізація пов`язана з виникненням нових бюджетних зобов`язань. Поширення її на період 2017-2018 років означало б покладення на державу фінансових зобов`язань за минулий час, що в цілому суперечить частині першій статті 58 Конституції України та висновкам Конституційного Суду України.

106. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012 КСУ вказав, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

107. Таким чином, зарахування шестимісячного строку після звільнення можливе лише за умови сплати за нього страхових внесків державою, що прямо передбачено новими нормами Закону №1058-IV та Закону №2464-VI. Оскільки на час звільнення позивача з полону (грудень 2017 року) законодавство не містило ні механізму зарахування цього періоду, ні обов`язку держави зі сплати внесків, а відповідні норми мають виключно перспективний характер, то період шести місяців після звільнення не може бути включений до його страхового стажу для визначення права на призначення пенсії.

108. На відміну від періоду позбавлення особистої свободи, що зараховується до стажу, шестимісячний період після звільнення має характер фінансової гарантії, реалізація якої залежить від наявності механізму сплати внесків державою. За відсутності такої норми на момент звільнення особи, цей період не набуває статусу страхового стажу, а право на його зарахування не може виникнути ретроспективно (без законодавчої підстави).

109. Такий підхід узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною, зокрема, у пунктах 85, 92 постанови від 19 лютого 2026 року у справі №240/7215/24, згідно з якою відповідно до фундаментальної засади правовладдя (верховенства права), складовою якої є принцип правової визначеності, жоден орган державної влади не звільняється від обов`язку дотримуватися закону, який зберігає чинність до його скасування або зміни у встановленому конституційному порядку. Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що чинні приписи закону підлягають неухильному застосуванню доти, доки вони не втратили чинність або не були визнані неконституційними.

110. У контексті цієї справи це означає, що на момент звільнення позивача з полону (грудень 2017 року) підлягали застосуванню норми законодавства, чинні на той час, які не передбачали механізму зарахування шестимісячного періоду після звільнення до страхового стажу та не встановлювали обов`язку держави зі сплати страхових внесків за цей період. Отже, відсутні правові підстави для ретроспективного застосування пізніше прийнятих норм та включення такого періоду до страхового стажу позивача.

111. До набрання чинності Законом №2010-IX та відповідних змін до частини шостої статті 20 Закону №1058-IV жоден із цих елементів не існував у законодавстві України. Таким чином, визначена законодавством конструкція сплати внеску державою не могла поширюватися на минулі періоди, оскільки обов`язок сплати внеску не може виникати без прямої норми закону, інакше це призвело б до створення бюджетного зобов`язання поза процедурою формування державного бюджету.

112. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції в цій частині та вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для зарахування цього періоду до страхового стажу позивача.

113. Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

114. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

115. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у справі.

116. Рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваному судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім основним аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Висновки щодо розподілу судових витрат

117. Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Cуд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: С.М. Чиркін

В.М. Шарапа