Справа № 440/5431/25
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 березня 2026 року

м. Київ

справа №440/5431/25

адміністративне провадження № К/990/12734/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року

у справі № 440/5431/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТЕКС-АГРО»

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 440/5431/25, предметом спору в якій є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 04 квітня 2025 року №2.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТЕКС-АГРО» - задоволено. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2025 року по справі № 440/5431/25 - скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТЕКС-АГРО» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 04 квітня 2025 року №2.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 Кодексу адміністративного судочинства України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

У поданій касаційній скарзі, скаржник, як на підставу для касаційного оскарження судових рішень, посилається на пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328, пункт 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що підставою касаційного оскарження є недослідження судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів у зв`язку з чим суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому податковий орган не вказує, яку саме норму права застосовування без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, однак зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №К/9901/4095/17 та в ухвалі від 13 серпня 2015 року у справі №2а-0470/10165/11.

Суд звертає увагу податкового органу, що у випадку посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, скаржнику необхідно послідовно викласти обґрунтування касаційної скарги з зазначенням:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами;

- постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено;

- висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду;

- обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Податковий орган не вказує, яку саме норму права застосовування без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, однак зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №К/9901/4095/17 та в ухвалі від 13 серпня 2015 року у справі №2а-0470/10165/11.

Щодо посилання відповідача на те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновку викладеного у справі №2а-0470/10165/11, Суд наголощує на тому, що стаття 328 вказує на те, що судами попередніх інстанцій має враховуватися висновок саме Верховного Суду. Вищий адміністративний суд України не є Верховним Судом у розумінні Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відтак посилання у касаційній скарзі на не врахування висновку Вищого адміністративного суду України є недоцільним.

Щодо посилання податкового органу на те, що суд попередньої інстанції не врахував висновки Верховного Суду постанові від 24 квітня 2018 року у справі №К/9901/4095/17, в якій суд зазначає: «посилання позивача у касаційній скарзі на окремі недоліки, допущені податковим органом при оформленні акта перевірки, є безпідставними, оскільки такі недоліки не впливають на факт доведеності складу податкових правопорушень, покладених в основу винесення спірних податкових повідомлень-рішень, Суд звертає увагу на наступне.

Скаржник, цитуючи окремий фрагмент зазначеної постанови, фактично вириває його з контексту встановлених у тій справі обставин та намагається механічно поширити відповідний правовий висновок на спірні правовідносини, не враховуючи їх фактичної та правової відмінності.

Правовий висновок, на який посилається контролюючий орган, сформовано Верховним Судом у справі, де предметом оцінки були доводи позивача щодо недоліків оформлення акта податкової перевірки, які не впливали на доведеність складу податкового правопорушення. Натомість в оскаржуваному судовому рішенні питання наявності чи відсутності недоліків оформлення акта перевірки взагалі не досліджувалося та не становило предмета судового розгляду.

Судові рішення у цій справі не містять жодних висновків щодо дефектів форми, змісту або порядку складання акта перевірки, а мотиви їх ухвалення ґрунтуються на правовій оцінці інших обставин справи та досліджених доказів.

Таким чином, посилання скаржника на зазначений правовий висновок Верховного Суду є очевидно нерелевантним до спірних правовідносин та свідчить про формальне використання судової практики без належного аналізу її змісту.

З огляду на наведене, Суд вказує на те, що податковим органом не доведено наявність підстав визначених пунктом першим частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

На аркуші 17 касаційної скарги податковий орган зазначає, що касаційне оскарження судового рішення здійснено з підстав передбачених, окрім іншого, пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час касаційна скарга не містить жодного доводу, який б обґрунтовував пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як підставу касаційного оскарження.

Посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодекс адміністративного судочинства України Суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий розгляд є недослідження судом зібраних у справі доказів за умови наявності обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Отже, процесуальні порушення, на які посилається скаржник, можуть бути підставою для касаційного перегляду лише у разі належного обґрунтування виключних підстав касаційного оскарження, визначених пунктами 1- 3 частини четвертої статті 328 Кодекс адміністративного судочинства України.

Разом з тим касаційна скарга не містить належного правового обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини четвертої статті 328 Кодекс адміністративного судочинства України.

За таких обставин посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 Кодекс адміністративного судочинства України є формальним, не узгоджується з процесуальною конструкцією касаційного перегляду та не може вважатися самостійною і достатньою підставою для відкриття касаційного провадження.

Узагальнюючи Суд зазначає, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до Кодексу адміністративного судочинства України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 440/5431/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТЕКС-АГРО» до Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення - повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Ф. Ханова