Справа № 160/13708/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 березня 2026 року

м. Київ

справа №160/13708/25

адміністративне провадження № К/990/10061/26

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:

-визнати протиправною та скасувати постанову військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді сформованої довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 367 від 20 лютого 2025 року, за результатами протиправно проведеного медичного огляду 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 , 1986 року народження, щодо його придатності до військової служби;

-визнати протиправним та скасувати прийнятий наказ начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації військовозобов`язаних від 20 лютого 2025 року № 80 в частині призову з 20 лютого 2025 року до військової частини НОМЕР_1 на військову службу під час загальної мобілізації військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати протиправним та скасувати прийнятий наказ командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення від 21 лютого 2025 року № 53 в частині зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення з 21 лютого 2025 року до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-визнати протиправним та скасувати прийнятий наказ командиром Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 про зарахування до військової частини і на всі види забезпечення від 23 квітня 2025 року № 81 в частині зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення з 23 квітня 2025 року до військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ;

-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 повернути статус непридатного до військової служби, не військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та виключити з військового обліку військовозобов`язаних шляхом винесення в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів "ІНФОРМАЦІЯ_5" достовірних відомостей стосовно його непридатності та виключення з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пп.3 п. 6 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 22 листопада 2015 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року задоволено у повному обсязі.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/13708/25 скасовано та прийнято у справі нове судове рішення.

Позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді сформованої довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 367 від 20 лютого 2025 року, за результатами протиправно проведеного медичного огляду 20 лютого 2025 року ОСОБА_1 , 1986 року народження, щодо його придатності до військової служби.

Визнано протиправним та скасовано прийнятий наказ начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про призов на військову службу під час загальної мобілізації військовозобов`язаних від 20 лютого 2025 року № 80 в частині призову з 20 лютого 2025 року до Військової частини НОМЕР_1 на військову службу під час загальної мобілізації військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано протиправним та скасовано прийнятий наказ командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення від 21 лютого 2025 року № 53 в частині зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення з 21 лютого 2025 року до Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано протиправним та скасовано прийнятий наказ командиром військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 про зарахування до військової частини і на всі види забезпечення від 23 квітня 2025 року № 81 в частині зарахування до списків військової частини і на всі види забезпечення з 23 квітня 2025 року до Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повернути статус непридатного до військової служби, не військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та виключити з військового обліку військовозобов`язаних шляхом винесення в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів "ІНФОРМАЦІЯ_5" достовірних відомостей стосовно його непридатності та виключення з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пп.3 п. 6 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 від 22 листопада 2015 року.

05 березня 2026 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій скаржник просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 351 цього Кодексу.

Згідно з пунктом четвертим частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт частини 4 статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судових рішень та не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію відповідного пункту частини 4 статті 328 КАС України.

Решта наведених у касаційній скарзі аргументів зводиться до цитування норм чинного законодавства та переоцінки встановлених судами обставин, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди скаржника з рішеннями судів попередніх інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, викладу фактичних обставин справи з посиланням на нормативно-правові акти, однак без належного обґрунтування відповідного пункту частини 4 статті 328 КАС України, що суперечить вимогам статті 330 КАС України та унеможливлює вирішення Судом питання про відкриття касаційного провадження.

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи, цитування норм законодавства, які регулюють спірні правовідносини та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суддів попередніх інстанцій щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС).

Зокрема, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС), якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС);

Відтак, за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.

Отже, розгляд даної справи судами попередніх інстанцій у порядку загального позовного провадження, як і неодноразовий перегляд судових рішень, в тому числі і Верховним Судом, не звільняє скаржника від необхідності обґрунтування підстав допуску до касаційного оскарження, визначених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту оскаржуваних рішень та змісту касаційної скарги убачається, що ОСОБА_1 за посадою є солдатом військової служби, відтак, не є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв`язку з положеннями примітки до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду), суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів, які могли б обґрунтувати дію підпунктів "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що скаржник, оскаржуючи судові рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Своєю чергою колегія суддів зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів", а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіА.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов