Справа № 360/660/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року

м. Київ

справа №360/660/25

адміністративне провадження № К/990/47461/25, К/990/47614/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу №360/660/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

про визнання протиправним та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційними скаргами Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» та ОСОБА_1

на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року (ухвалене суддею-доповідачем Борзаницею С.В.) та

постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.),

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин та судових рішень у справі

1. У квітні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до адміністративного суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі - Установа, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач-2), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ЦМСЕК МОЗ України), що оформлено довідкою про невизнання інвалідом без номера, без дати, виданою ОСОБА_1 , оглядалась ІНФОРМАЦІЯ_1 заочно;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №97 від 31 грудня 2024 року про перерахунок пенсії позивачці та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок пенсії та продовжити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №646763 від 13 лютого 2023 року.

2. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

3. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою форми №167/о про невизнання ОСОБА_1 інвалідом, заочний огляд 13 грудня 2024 року.

4. Зобов`язано Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» провести повторно медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності та з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

5. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

6. Задовольняючи частково позов, суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що рішення про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю було прийняте Установою з порушенням встановленої процедури, оскільки перевірка обґрунтованості раніше встановленої II групи інвалідності відбулася в заочному порядку без проведення об`єктивного повного медичного обстеження, оцінки стану всіх систем організму та опитування позивачки, що прямо суперечить вимогам пункту 1.10 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року №561 (далі - Інструкція №561) та Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317). Суди встановили, що відповідач-1 не надав доказів відмови позивачки від обстеження або її неприбуття до установи, як і не надав підтверджень належного повідомлення особи про необхідність з`явитися на огляд. Враховуючи, що дискреційні повноваження комісії мають реалізовуватися виключно у спосіб, визначений законом, а порушення процедури огляду виключає можливість забезпечення права особи на участь у прийнятті рішення, суди визнали оскаржувану довідку протиправною та зобов`язали провести повторну експертизу з дотриманням усіх законодавчих норм.

7. Відмовляючи у задоволенні частини позову, суди виходили з того, що вимоги про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №97 від 31 грудня 2024 року та зобов`язання поновити виплату пенсії з 01 січня 2025 року є передчасними у зв`язку з тим, що на момент розгляду справи питання про право на пенсію залишається юридично невизначеним до моменту проведення належного медичного огляду.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційних скарг

8. Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Установа та ОСОБА_1 звернулися з касаційними скаргами до Верховного Суду.

9. На обґрунтування касаційної скарги Установа зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення абзаців четвертого, десятого пункту 13 Положення №1317 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317» від 08 листопада 2024 року №1276 (далі - постанова КМУ №1276)), пункту 8 Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26 жовтня 2024 року №1809 (далі - Положення №1809), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі №240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16, за відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

10. Установа вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про обов`язковість проведення повторного огляду особи (переогляду) під час здійснення процедури перевірки обґрунтованості попередніх рішень медико-соціальних експертних комісій на виконання запитів правоохоронних органів.

11. На переконання скаржника, системний аналіз зазначених у касаційній скарзі норм права дозволяє Центральній медико-соціальній експертній комісії Міністерства охорони здоров`я України приймати рішення про скасування раніше встановленої групи інвалідності виключно на підставі аналізу наявної медико-експертної документації, якщо така документація не підтверджує наявність підстав для встановлення інвалідності, без безпосереднього обстеження особи.

12. Установа наполягає, що суди, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у справі, фактично перебрали на себе функції медико-соціальної експертної комісії, відновивши позивачці групу інвалідності без належних медичних підстав, ігноруючи факт того, що рішення про скасування інвалідності базувалося на виявленні порушень у первинній медичній документації.

13. Крім того, заявник стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі №240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16, у яких сформовано правову позицію про те, що суд не може здійснювати власну оцінку підставності медичного висновку, оскільки це є компетенцією спеціалізованих установ. Суд має право перевіряти лише дотримання процедури.

14. Установа також вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзаців четвертого, десятого пункту 13 Положення №1317 (в редакції Постанови КМУ №1276), пункту 8 Положення №1809, які регулюють процедуру перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій у період реформування системи (кінець 2024 - початок 2025 року).

15. У касаційній скарзі Установа просить Верховний Суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

16. На обґрунтування касаційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суди першої і апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 19, 46 Конституції України, пункту 13 Положення №1317 (в редакції постанови КМУ №1276), пункту 8 Положення №1809 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2024 року №1900 (далі - наказ МОЗ №1900)), Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №167/о «Довідка про невизнання інвалідом», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року №577 (далі - Інструкція №577), без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 18 липня 2018 року у справі №821/3514/15-а, від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, за відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

17. Позивачка зазначає, що суди попередніх інстанцій, скасувавши рішення про невизнання особи інвалідом, протиправно зобов`язали відповідача-1 провести повторну медико-соціальну експертизу, оскільки позивач не заявляв такої вимоги, а такий спосіб захисту є неефективним та погіршує її становище, що, своєю чергою, змушує її проходити процедуру переогляду без наявності на те законних підстав (відсутності відповідних процесуальних рішень слідчих органів на момент виникнення спірних правовідносин).

18. Позивачка наголошує, що суди не врахували висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18 липня 2018 року у справі №821/3514/15-а, згідно з яким суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав сторін, однак за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршено порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду.

19. Судами не враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19, про те, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права та призводити до потрібних позивачці результатів; ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав, не відповідає цьому поняттю.

20. Позивачка вказує, що визнання протиправним та скасування судом рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії (оформленого довідкою №167/о) мало б наслідком автоматичне скасування похідного від нього рішення пенсійного органу про припинення виплати пенсії. Відмова судів у задоволенні позовної вимоги щодо скасування рішення пенсійного органу, на її думку, є помилковою.

21. При цьому позивачка вважає, що правові акти індивідуальної дії, прийняті на підставі скасованих або визнаних неправомірними інших рішень (похідні акти), підлягають скасуванню, оскільки втрачають свою правову підставу з моменту скасування акта (принцип «ex tunc»).

22. Позивачка вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 13 Положення №1317 (у взаємозв`язку зі змінами, внесеними постановою КМУ №1276 та наказом МОЗ №1900).

23. Необхідність формування правового висновку полягає у вирішенні питання: чи мають право органи медико-соціальної експертизи (зокрема ЦМСЕК МОЗ) проводити перевірку обґрунтованості рішень міжрайонних комісій та скасовувати їх на підставі листів правоохоронних органів (Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань), якщо такі листи були складені та надіслані до набрання чинності нормативно-правовими актами, які надали повноваження проводити такі перевірки саме на підставі запитів правоохоронних органів щодо міжрайонних комісій.

24. Скаржник стверджує, що на момент складання листів правоохоронних органів від 04 листопада 2024 року та від 06 листопада 2024 року законодавство не передбачало повноважень Центральної комісії перевіряти міжрайонні комісії за такими запитами, оскільки відповідні зміни набрали чинності лише 12-13 листопада 2024 року.

25. Водночас позивачка просить сформувати висновок чи є чинним та законним рішення (довідка про невизнання інвалідом), якщо воно скріплене печаткою установи (ЦМСЕК МОЗ України), назва якої не відповідає офіційному найменуванню комісії згідно з Положенням №1809, та чи має право Центральна комісія видавати довідку форми №167/о, якщо Інструкція №577 не передбачає ведення такої форми саме Центральною комісією МОЗ.

26. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить Верховний Суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року в частині відмови у задоволенні позову і ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

27. Результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано протокол від 18 листопада 2025 року, яким визначено склад колегії суддів Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Берназюк Я.О., судді Кравчук В.М. та Чиркін С.М.

28. Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Установи на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року, витребувано адміністративну справу №360/660/25 з Луганського окружного адміністративного суду та встановлено строк для подання учасниками справи відзивів на касаційну скаргу.

29. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет Установи 04 грудня 2025 року о 13:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

30. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет ОСОБА_1. 04 грудня 2025 року о 13:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

31. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 04 грудня 2025 року о 12:58, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

32. Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року та встановлено строк для подання учасниками справи відзивів на касаційну скаргу.

33. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» 04 грудня 2025 року о 13:04, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

34. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет ОСОБА_1 04 грудня 2025 року о 13:00, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

35. Електронна копія ухвали Верховного Суду від 03 грудня 2025 року надійшла в електронний кабінет Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 04 грудня 2025 року о 13:00, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

36. 15 грудня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла адміністративна справа №360/660/25.

37. Ухвалами Верховного Суду від 17 березня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 18 березня 2026 року.

38. Клопотань учасниками справи заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

39. 12 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з відзивом на касаційну скаргу Установи.

40. У відзиві на касаційну скаргу позивачка вважає касаційну скаргу необґрунтованою та просить касаційну скаргу Установи задовольнити частково. Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року скасувати в частині зобов`язання Установи провести повторно медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 відповідно до вимог Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

41. Позивачка зазначає, що оскаржуване рішення про невизнання її особою з інвалідністю було прийняте Установою з грубим порушенням встановленої законом процедури. Зокрема, медико-соціальна експертиза була проведена заочно, без обов`язкового опитування хворої та об`єктивного повного медичного обстеження, що прямо суперечить вимогам Інструкції №561. Крім того, на момент направлення правоохоронними органами (Службою безпеки України та Державного бюро розслідувань) запитів на перевірку, у них та у Установи були відсутні законні повноваження перевіряти рішення саме міжрайонних МСЕК, оскільки відповідні законодавчі зміни набрали чинності пізніше дати складання цих листів.

42. Крім того, позивачка вважає, що передумовою будь-якого перегляду рішення про інвалідність є виявлення фактів його необґрунтованості, проте відповідач не надав жодних доказів таких порушень у рішенні Міжрайонної МСЕК №4 міста Черкаси від 2023 року. Позивачка підкреслює, що інвалідність їй встановлена безтерміново, а законною підставою для повторного огляду в такому разі може бути лише зміна стану здоров`я, відомості про що у відповідача-1 відсутні. Також у матеріалах справи відсутні процесуальні документи (постанови слідчого чи ухвали суду) щодо самої позивачки, які могли б слугувати легітимною підставою для перевірки.

43. Позивачка також вважає помилковим зобов`язання відповідача-1 провести повторну експертизу, оскільки це суперечить чинному законодавству через ліквідацію системи МСЕК з 01 січня 2025 року та припинення повноважень відповідних комісій. Замість цього вона вимагає повного задоволення позову, включаючи скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про перерахунок пенсії. Позивачка апелює до принципу «ex tunc», згідно з яким скасування основного акта (довідки про невизнання інвалідом) має автоматично призводити до скасування всіх похідних від нього рішень, які втратили свою правову підставу.

44. Окремим мотивом є вказівка на юридичну дефектність оскаржуваної довідки форми №167/о, оскільки документ завірений печаткою та штампом «ЦМСЕК МОЗ України», хоча згідно з Положенням, затвердженим наказом МОЗ №1809, комісія має інше офіційне найменування - «ЦМСЕК МОЗ» (без слова «України»). На думку позивачки, використання печатки іншої юридичної особи свідчить про прийняття рішення поза межами повноважень.

45. 17 грудня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на касаційну скаргу ОСОБА_1 .

46. Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вважає, що орган діяв виключно в межах чинного законодавства, зокрема Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), оскільки право на пенсію по інвалідності прямо залежить від наявності встановленої групи інвалідності, отримання від медичної установи довідки форми №167/о про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю стало законною підставою для припинення виплат з 01 січня 2025 року. Відповідач-2 наголошує, що на момент прийняття рішення про припинення виплат ця довідка була і залишається чинною, а отже, є обов`язковою для застосування.

47. Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області також вважає вимоги позивачки про скасування рішення про перерахунок пенсії та зобов`язання продовжити її виплату передчасними, оскільки питання відновлення виплат залежить виключно від результатів повторної медико-соціальної експертизи, яку суд першої інстанції вже зобов`язав провести. Поки новий статус інвалідності не буде офіційно підтверджений експертною комісією, у відповідача-1 відсутні правові підстави для нарахування пенсії, а судовому захисту підлягає лише вже порушене право, а не те, що може виникнути у майбутньому. Водночас прийняття рішень про призначення або перерахунок пенсій є його виключною компетенцією. Втручання суду в цей процес, на думку відповідача-2, виходить за межі завдань адміністративного судочинства та порушує принцип розподілу влади, оскільки суд не може перебирати на себе функції державного органу в питаннях, де законодавство передбачає певний обсяг повноважень самого органу.

48. Відповідач-2 просить Верховний Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.

49. 18 грудня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

50. Скаржниця вказує на логічну суперечність у доводах Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо чинності довідки форми №167/о про невизнання її особою з інвалідністю. Вона зазначає, що рішенням суду першої інстанції, яке набрало законної сили 22 жовтня 2025 року, цю довідку було визнано протиправною та скасовано. Відтак, твердження відповідача про її чинність та обов`язковість застосування є безпідставними, оскільки скасований акт вважається таким, що не породив правових наслідків з моменту ухвалення (принцип ex tunc).

51. ОСОБА_1 також зазначає, що оскаржує рішення судів попередніх інстанцій у частині зобов`язання провести повторну медико-соціальну експертизу. Вона аргументує це тим, що з 01 січня 2025 року систему МСЕК ліквідовано і замінено експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування. Оскільки Положення №1317 втратило чинність, а старі комісії припинили повноваження, виконання судового рішення в частині щодо зобов`язання Установи здійснити повторний огляд за старими правилами є юридично та фактично неможливим і суперечить приписам статті 19 Конституції України.

52. Крім того, позивачка вважає, що позицію відповідача-2 щодо законності зупинення виплат, яка своєю чергою ґрунтується на акті, який є предметом оскарження, необґрунтованою, оскільки рішення про припинення пенсії є похідним від протиправного висновку про скасування інвалідності, а тому не може вважатися правомірним.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

53. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що з 13 лютого 2023 року позивачці призначено пенсію по інвалідності на підставі виписки із акта огляду МСЕК серії 12ААВ №646763 від 12 лютого 2023 року.

54. Згідно з актом огляду МСЕК серії 12ААВ №646763 від 12 лютого 2023 року позивачці встановлено другу групу інвалідності з 13 лютого 2023 року із зазначенням причини: «Загальне захворювання, інвалідність встановлена безтерміново».

55. 30 грудня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області отримано лист Установи від 24 грудня 2024 року №90/03-16 про направлення реєстру та форми первинної облікової документації №167/о «Довідка про невизнання інвалідом» щодо осіб, яких не визнано інвалідами.

56. В листі зазначено, що до ЦМСЕК МОЗ надійшов лист Служби безпеки України від 04 листопада 2024 року №14/1-6971 та Державного бюро розслідувань від 06 листопада 2024 року №10-2-02-01-27449, згідно з яким Комісію зобов`язано провести перевірку обґрунтованості рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності ряду осіб, шляхом проведення медико-соціальної експертизи згідно з положеннями Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМУ №1317, в редакції постанови КМУ від 08 листопада 2024 року №1276.

57. В реєстрі передачі копій довідок МСЕК про невизнання особою з інвалідністю від 23 грудня 2024 року під №13 зазначено « ОСОБА_1 ».

58. Згідно з довідкою форми первинно-облікової документації №167/о від 13 грудня 2024 року здійснено заочний огляд позивачки та за результатами такого огляду ОСОБА_1 не визнана інвалідом.

59. На підставі отриманої інформації Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення №97 від 31 грудня 2024 року про перерахунок пенсії позивачки.

60. Листом від 10 січня 2025 року №2300-0401-8/2524 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомлено позивачку, що у зв`язку з надходженням інформації від Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ України Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» з січня 2025 року виплату пенсії призупинено.

61. 12 січня 2025 року та 28 січня 2025 року позивачка звернулася через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України щодо надання інформації про припинення виплати їй пенсії.

62. Листом від 10 лютого 2025 року №1394-379/М-02/8-2300/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомило, що Державною установою «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» проведено перевірку обґрунтованості рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності ряду осіб та надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області копію довідки ЦМСЕК МОЗ від 23 грудня 2024 року про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, а тому, починаючи з 01 січня 2025 року виплату пенсії призупинено.

63. Вважаючи це рішення відповідачів протиправними з підстав їх прийняття за відсутності передбачених на те законних підстав, позивачка звернулася з позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка висновків суду апеляційної інстанції і доводів учасників справи

64. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

65. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

66. Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року не відповідають, а доводи касаційної скарги Установи є обґрунтованими з огляду на таке.

67. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

68. Відповідно до статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України однією із засад адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі; дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів із власної ініціативи.

69. Положення пункту 9 частини першої статті 19 КАС України передбачають, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

70. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон №2073-IX) адміністративним органом є будь-який суб`єкт, уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації. Відповідно до пункту 11 частини першої цієї ж статті, функції публічної адміністрації охоплюють, зокрема, здійснення інспекційної (контрольної, наглядової) діяльності та вирішення справ за власною ініціативою. Таким чином, здійснюючи перевірку обґрунтованості раніше прийнятих рішень нижчестоящих комісій, відповідач-1 виступав як адміністративний орган у межах адміністративного провадження, що зобов`язує його дотримуватися принципів, визначених статтею 4 цього Закону.

71. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі №240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

72. Отже, предметом судового контролю у цій справі є перевірка дотримання відповідачем-1 порядку ухвалення оскаржуваного рішення.

73. Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).

74. Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875-ХІІ особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

75. Згідно зі статтею 3 Закону №875-ХІІ інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

76. На підставі частини другої статті 6 Закону №875-ХІІ громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону №2073-IX та/або в судовому порядку.

77. Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2015 року №2961-IV (далі - Закон №2961-IV).

78. За визначенням, наведеним в абзацах 4, 8 частини першої статті 1 Закону №2961-IV інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

79. Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.

80. Передумовою виникнення спірних правовідносин стало введення Указом Президента України від 22 жовтня 2024 року №732/2024 в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22 жовтня 2024 року «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» (далі - Рішення РНБО), яким рекомендовано Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.

81. Підпунктом «б» пункту 2 Рішення РНБО делеговано Кабінету Міністрів України забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочі групи із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.

82. Вказане рішення ухвалене в умовах воєнного стану України з метою захисту національної безпеки.

83. На виконання Рішення РНБО Кабінет Міністрів України прийняв постанови «Про внесення зміни до пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу» від 25 жовтня 2024 року №1207 та «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317» від 08 листопада 2024 року №1276, якими вніс зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03 грудня 2009 року №1317.

84. Згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317) з урахуванням змін, внесених зазначеними вище постановами Уряду України, МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

85. На виконання Рішення РНБО наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ» від 26 жовтня 2024 року №1809:

- права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ покладено на відповідача-1 у справі з дати підписання наказу. Затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ (далі - Положення №1809);

- зазначено, що виконуючій обов`язки головного лікаря державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (Валентині Зражевській) протягом двох робочих днів з дати підписання цього наказу забезпечити передачу медико-експертних справ, скарг та документів, які пов`язані з виконанням повноважень Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» згідно з актом приймання-передачі;

- в процесі передачі медико-експертних справ та скарг відображати їх черговість для подальшого розгляду з урахування реєстрації в державному закладі «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України».

86. Відповідно до пунктів 1, 2 Положення №1809 Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ утворюється Міністерством охорони здоров`я України. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики.

87. Таким чином, з 26 жовтня 2024 року на Установу було покладено права та обов`язки ЦМСЕК МОЗ України.

88. Пунктом 3 Положення №1317 передбачено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

89. Згідно з абзацами першим - п`ятим пункту 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

90. Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.

91. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

92. Міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.

93. МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

94. Згідно з пунктом 13 Положення №1317 ЦМСЕК МОЗ:

- здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи;

- розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю;

- проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх;

- узагальнює та аналізує випадки необґрунтованого прийняття рішень обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення осіб лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності;

- повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;

- проводить у складних випадках огляд хворих та осіб з інвалідністю за направленнями обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи;

- надає консультаційну допомогу фахівцям з питань проведення медико-соціальної експертизи та обласним, Київській та Севастопольській центральним міським комісіям;

- направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова;

- на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів / органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил;

- забезпечує здійснення обміну інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до наказу МОЗ про покладення обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ;

- впроваджує у практику роботи комісій наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними інститутами, готує пропозиції щодо вдосконалення медико-соціальної експертизи, узагальнює і поширює передовий досвід роботи;

- бере участь в акредитації обласних. Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи та атестації лікарів, які входять до складу комісій, вживає заходів до підвищення їх кваліфікації;

- проводить разом з профспілковими та громадськими організаціями осіб з інвалідністю конференції, наради, семінари з питань профілактики інвалідності, реабілітації та адаптації осіб з інвалідністю;

- бере участь у здійсненні заходів щодо профілактики інвалідності.

95. Відповідно до пункту 14 Положення №1317 комісії мають право:

- одержувати від державних органів, закладів охорони здоров`я, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і виду їх діяльності відомості, необхідні для роботи комісій;

- направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, до лікувально-профілактичних закладів для проведення огляду з метою уточнення діагнозу і призначення відповідного лікування;

- подавати державним органам необхідні матеріали для вжиття щодо посадових осіб підприємств, установ та організацій, що порушують права осіб з інвалідністю, заходів впливу;

- допускати за письмовою заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, довірену особу на засідання комісії.

96. Згідно пункту 20 Положення №1317 комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

97. Отже, відповідно до абзаців четвертого та десятого пункту 13 Положення №1317, відповідач-1 мав право проводити перевірку обґрунтованості рішень стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями і приймати відповідне рішення.

98. Як встановлено судами, на адресу ЦМСЕК МОЗ надійшли листи Міністерства охорони здоров`я України від 08 листопада 2024 року №24/423/72/2-24, від 12 листопада 2024 року №25/42780/2-24, Служби безпеки України від 04 листопада 2024 року №14/1-6971 та Державного бюро розслідувань від 06 листопада 2024 року №10-2-02-01-27449, згідно з якими Комісію зобов`язано провести перевірку обґрунтованості рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності ряду осіб, у разі необхідності провести переогляд таких осіб, шляхом проведення медико-соціальної експертизи з прийняттям відповідного рішення.

99. Предметом спору у даній справі є виключно правомірність рішення ЦМСЕК МОЗ, оформленого довідкою №167/о від 13 грудня 2024 року. Дії Служби безпеки України та Державного бюро розслідувань щодо підготовки та направлення листів від 04 листопада 2024 року та 06 листопада 2024 року не є предметом судового розгляду.

100. Установа є самостійним суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В такому випадку наявність будь-якого листа чи запиту від правоохоронних органів не звільняє відповідача-1 від обов`язку застосовувати норми права, чинні безпосередньо на дату ухвалення рішення.

101. Доводи позивачки про те, що станом на 13 листопада 2024 року Положення №1317 не містило приписів щодо можливості проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК, колегією суддів відхиляються з тих підстав, що суд оцінює законність рішення застосовуючи норми права, чинні на момент прийняття оскаржуваного рішення. В такому випадку, оскільки оскаржуване рішення прийнято 13 грудня 2024 року, відповідач-1 був зобов`язаний керуватися редакцією Положення №1317, що діяла саме в цей день, тобто в редакції постанови КМУ №1276, яка безпосередньо передбачала повноваження на проведення перевірки обґрунтованості рішень МСЕК на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів.

102. За таких обставин відповідач-1 мав обов`язок виконати вимоги Положення №1317 (у редакції постанови КМУ №1276) та наказу МОЗ №1809 за повідомленнями правоохоронних органів щодо необхідності проведення перевірки обґрунтованості рішення щодо позивачки.

103. Суди першої і апеляційної інстанцій обґрунтовували протиправність рішення Установи порушенням процедури проведення медико-соціальної експертизи, передбаченої положенням пункту 1.10 Інструкції №561, який вимагає проведення опитування хворого та об`єктивного обстеження усіх систем організму.

104. На думку колегії суддів, висновок судів про порушення Установою процедури медико-соціальної експертизи не можна вважати достатньо обґрунтованим з тих підстав, що юридична природа повноважень ЦМСЕК МОЗ, згідно з пунктом 13 Положення №1317, полягає передусім у здійсненні контрольно-наглядових функцій за діяльністю нижчестоящих комісій.

105. У пункті 13 Положення №1317 законодавець чітко розмежовує процесуальні дії такі як перевірка обґрунтованості прийнятих рішень та проведення медико-соціальної експертизи. Перша є формою перевірки медичної документації, а також медичного висновку на відповідність критеріям, визначеним Інструкцією №561. У випадку якщо за результатами аналізу документів комісія виявляє очевидну відсутність правових або медичних підстав для встановлення групи інвалідності (наприклад, невідповідність діагнозу критеріям Інструкції №561), вона має повноваження скасувати таке рішення без призначення нового огляду особи.

106. На переконання колегії суддів, позиція судів у цій справі також ґрунтується на помилковому ототожненні процесу перегляду рішення в порядку здійснення контролю із процедурою встановлення групи інвалідності вперше та процедурою переогляду особи, у зв`язку з встановленням групи інвалідності на певний строк.

107. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що будь-яке рішення ЦМСЕК МОЗ має супроводжуватися очним оглядом згідно з приписами Інструкції №561. Проте такий підхід нівелює саму суть контрольної функції органу вищого рівня. Якщо рішення МСЕК було прийнято з порушенням закону (наприклад, на підставі недостовірних даних або помилкової інтерпретації медичних показників), воно є дефектним актом. Скасування в такому випадку дефектного акта в порядку контролю за документами справи є правомірним інструментом виправлення помилок нижчестоящої комісії і не потребує обов`язкового переогляду особи шляхом проведення медико-соціальної експертизи.

108. Водночас аналіз змісту Інструкції №561 свідчить, що вона визначає критерії саме для встановлення груп інвалідності під час первинного огляду або переогляду після закінчення строку, на який була встановлена інвалідність. Процедура ж перевірки обґрунтованості вже прийнятого рішення є самостійним видом управлінської (контрольної) діяльності, яка не є аналогічною процесу медичного огляду, а тому не підпадає під дію процедурних вимог цієї Інструкції.

109. Інструкція №561 за своєю структурою орієнтована на регламентацію роботи районних, міжрайонних, міських та обласних комісій, які безпосередньо здійснюють експертну оцінку стану хворого. ЦМСЕК МОЗ, виконуючи функцію контролю згідно з пунктом 13 Положення №1317, діє як орган адміністративного нагляду. Вимога про обов`язкове застосування положень Інструкції щодо очного огляду та заповнення актів огляду за стандартною процедурою під час перевірки обґрунтованості рішень МСЕК є звуженням контрольних повноважень ЦМСЕК МОЗ. Якщо ЦМСЕК виявляє методологічні помилки або відсутність необхідного обсягу досліджень у медичній справі, вона має право скасувати рішення на підставі порушення норм Положення №1317, не застосовуючи при цьому приписи Інструкції №561.

110. Положення №1317 розрізняє такі поняття як «переогляд» (який передбачає проведення нової медико-соціальної експертизи) та «перевірку обґрунтованості» (яка передбачає медичний та правовий аналіз вже проведеної медико-соціальної експертизи та медичного висновку).

111. Колегія суддів звертає увагу, що повноваження на скасування рішення за результатами перевірки не є абсолютним та не може реалізовуватися довільно. Таке повноваження підлягає застосуванню виключно за умови встановлення очевидної невідповідності медичних матеріалів критеріям, визначеним нормативними актами, або істотних порушень процедури первинного встановлення інвалідності. У протилежному випадку орган зобов`язаний ініціювати проведення повноцінної медико-соціальної експертизи.

112. Застосування повноваження на скасування рішення нижчестоящої комісії за результатами перевірки обґрунтованості допускається лише за умови, якщо з матеріалів медико-експертної справи без проведення додаткових клінічних досліджень вбачається очевидна та істотна невідповідність встановлених діагнозів або функціональних обмежень критеріям, визначеним нормативними актами. За відсутності такої очевидності або у випадку, коли для встановлення відповідності критеріям необхідна додаткова медична оцінка, орган вищого рівня зобов`язаний ініціювати проведення медико-соціальної експертизи (переогляду) з дотриманням гарантій участі особи. Інакше реалізація контрольного повноваження набуває ознак свавільності та порушує принцип пропорційності.

113. Під очевидною та істотною невідповідністю матеріалів медико-експертної справи критеріям встановлення інвалідності слід розуміти такий недолік первинного рішення, який виявляється безпосередньо з наявної медичної документації та не потребує проведення додаткових клінічних досліджень чи безпосереднього огляду особи. Зокрема, це стосується випадків невідповідності встановленого діагнозу критеріям, визначеним Інструкцією №561, або відсутності в матеріалах справи обов`язкових об`єктивних даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму. У разі, якщо висновок про необґрунтованість рішення не може бути зроблений виключно на підставі аналізу документів, орган вищого рівня зобов`язаний ініціювати процедуру переогляду (медико-соціальної експертизи) з дотриманням процесуальних гарантій участі особи.

114. Під очевидною невідповідністю слід розуміти, зокрема, випадки, коли діагноз особи, зафіксований у первинній справі, згідно з нормами Інструкції №561 взагалі не передбачає встановлення II групи інвалідності безстроково. У такому разі повторне об`єктивне обстеження (очний огляд) є надмірним, оскільки правова дефектність висновку нижчої комісії міститься безпосередньо в медичних документах.

115. Разом з тим, Інструкція №561 не містить жодної згадки про порядок проведення перевірки обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями, а тому поширення її норм на цю процедуру за аналогією є неправомірним. У правовідносинах, в яких ЦМСЕК МОЗ виступає як контролюючий орган, така процедура регулюється виключно спеціальною нормою, а саме пунктом 13 Положення №1317, яка наділяє її правом скасовувати рішення безпосередньо за результатами виявлення необґрунтованості медичних матеріалів і їх невідповідності висновкам нижчестоящих комісій.

116. Таким чином, висновок судів про необхідність дотримання процедури, встановленої Інструкцією №561, під час здійснення перевірки обґрунтованості рішень нижчестоящих комісій, є юридично помилковим. Якщо ЦМСЕК МОЗ встановлює, що рішення про інвалідність було прийнято без належної клінічної бази або з порушенням критеріїв, визначених у медичних стандартах, вона може скасувати таке рішення заочно. У цьому випадку об`єктом перевірки є не сама особа (її фізичний стан), а легітимність та медична достовірність акта комісії, що перевіряється. Отже, Інструкція №561 не відповідає всім ознакам акта, який застосовується для регулювання порядку здійснення перевірки обґрунтованості рішень органом вищого рівня.

117. Крім того, суди не надали належної оцінки дискреційним повноваженням ЦМСЕК МОЗ, закріпленим у тому ж пункті 13 Положення №1317, зміст якої свідчить про те, що комісія направляє осіб на обстеження лише у разі обґрунтованої у цьому ж пункті потреби. Отже законодавство залишає за ЦМСЕК МОЗ право самостійно визначати достатність наявних у справі доказів для прийняття рішення. Якщо медичні матеріали містять вичерпну інформацію, яка свідчить про необґрунтованість встановлення інвалідності, проведення огляду стану особи не є обов`язковим і не повинно впливати на правовий результат - скасування незаконного рішення.

118. Межі дискреційних повноважень органу вищого рівня при перевірці рішень нижчестоящих комісій зумовлені обов`язком дотримання принципів адміністративної процедури. Судовий контроль у таких правовідносинах має здійснюватися за наступним алгоритмом перевірки: наявності законодавчо визначених підстав для проведення перевірки; належної мотивованості акта, що скасовує попереднє рішення (викладення конкретних медичних та юридичних невідповідностей); дотримання балансу між суспільним інтересом (боротьба з правопорушеннями) та приватним інтересом особи на стабільність її правового статусу.

119. Вирішуючи спір по суті, судами встановлено, що огляд позивачки комісією відбувся 13 грудня 2024 року заочно.

120. Водночас пункт 5 Положення №1317 встановлює умови, за яких комісія може приймати рішення заочно:

- у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до комісії за станом здоров`я згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії у зв`язку з тим, що проживає у віддаленій місцевості, огляд проводиться за місцем проживання (вдома), у тому числі за місцем проживання у стаціонарних установах для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб або в закладах охорони здоров`я, в яких така особа перебуває на лікуванні;

- у разі подання письмової заяви особою, що звертається для встановлення інвалідності (її законним представником), у якої наявні захворювання, дефекти, необоротні морфологічні стани, порушення функцій органів та систем організму, за яких група інвалідності встановлюється безстроково, перелік яких затверджується МОЗ, комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії;

121. Встановлення інвалідності заочно не проводиться за п`ятьма найбільш поширеними нозологічними формами захворювань, визначеними у переліку, що затверджується МОЗ, а також у разі, коли вона спричинена:

- нещасним випадком на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

- професійним захворюванням;

- захворюванням, одержаним під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;

- захворюванням, пов`язаним з впливом радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- захворюванням, одержаним в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку.

122. У разі тимчасового легального перебування громадян України за кордоном на території держав, з якими укладено міждержавні договори (угоди) про соціальне забезпечення, комісія може за заявою особи, що звертається для встановлення інвалідності, приймати рішення про встановлення інвалідності заочно за результатами медичного обстеження в державі перебування.

123. Здійснивши юридичний аналіз вищенаведених норм права, колегія суддів зазначає, що процедура перевірки обґрунтованості рішень МСЕК обов`язково включає аналіз медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями, та колегіальне прийняття рішення, однак обов`язковість особистої присутності особи може бути нівельована правом комісії на заочне прийняття рішення лише у випадках, передбачених пунктом 5 Положення №1317.

124. Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» від 08 березня 2022 року №225 (далі - постанова КМУ №225) був спрощений принцип заочного прийняття рішень комісією у зв`язку з адаптацією всієї системи МСЕК до умов воєнного стану.

125. Згідно з пунктом 1 постанови КМУ №225 установлено, що на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування:

1) у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії;

2) Кримська республіканська, обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі, міські, міжрайонні та районні медико-соціальні експертні комісії здійснюють свої функції з забезпеченням принципу екстериторіальності та забезпечують проведення медико-соціальної експертизи за направленням лікарсько-консультативною комісією незалежно від місця реєстрації, проживання або перебування особи, що звертається для встановлення інвалідності.

126. Відповідно абзацу першого пункту 2 постанови КМУ установлено, що на період дії воєнного стану на території України, зокрема, пункт 5 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», не застосовується.

127. Спеціальний порядок проведення медико-соціальної експертизи в умовах воєнного стану, передбачений постановою КМУ №225, спрямований на забезпечення безперервності соціального захисту шляхом спрощення процедур, зокрема через запровадження принципу екстериторіальності та можливості заочного прийняття рішень. Водночас, таке спрощення не звільняє контролюючий орган від обов`язку забезпечити високий стандарт доказування при скасуванні раніше встановленого статусу особи з інвалідністю. Заочна процедура перевірки є правомірною лише у тому разі, якщо вона ґрунтується на всебічному аналізі наявних медичних даних.

128. Статтею 6 Закону №2073-IX встановлено умови законності дискреційного повноваження, серед яких - здійснення вибору для досягнення мети, з якою надано повноваження, та відповідність принципам адміністративної процедури. Зокрема, передбачений статтею 14 цього Закону принцип ефективності, вимагає від органу організації розгляду справ у простий спосіб з найменшими витратами ресурсів. Враховуючи контрольно-наглядову природу повноважень ЦМСЕК МОЗ, вимога обов`язкового очного огляду особи у випадках, коли наявна медична документація очевидно не підтверджує критерії інвалідності, була б надмірним тягарем для органу та суперечила б меті оперативного виправлення помилок у системі соціального захисту.

129. Таким чином, системний аналіз пункту 13 Положення №1317 та пункту 1 Постанови КМУ №225 дає підстави для висновку, що у період дії воєнного стану ЦМСЕК МОЗ наділена повноваженням приймати рішення за результатами перевірки обґрунтованості рішень МСЕК заочно, якщо виявлена невідповідність медичної документації критеріям інвалідності є очевидною і не потребує повторного клінічного підтвердження.

130. При цьому Суд наголошує, що в умовах воєнного стану та з урахуванням постанови КМУ №225, пріоритетом є забезпечення національної безпеки та недопущення зловживань. Відсутність доказів виклику особи на огляд не є самостійною підставою для визнання рішення протиправним, якщо матеріали справи містять об`єктивні медичні дані, що однозначно спростовують встановлений раніше статус особи з інвалідністю.

131. У такому випадку, ухвалюючи рішення про визнання протиправним та скасування рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», оформлене довідкою форми №167/о про невизнання ОСОБА_1 інвалідом, заочний огляд 13 грудня 2024 року, суди необґрунтовано звузили передбачені законом контрольні повноваження органу вищого рівня щодо перевірки обґрунтованості рішень нижчестоящих комісій.

132. 15 листопада 2024 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - постанова КМУ №1338) (положення якої в повному обсязі набули чинності з 01 січня 2025 року), якою затверджені: Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; Критерії встановлення інвалідності.

133. Абзацами 3 та 7 пункту 3 постанови КМУ №1338 встановлено, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я припиняються 31 грудня 2024 року. Перевірка обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій, прийнятих до моменту припинення їх повноважень, прав і обов`язків, проводиться Центром оцінювання функціонального стану особи в порядку, встановленому для перевірки обґрунтованості рішень експертних команд відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.

134. Відповідно до пункту 7 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада №1338, та пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року №90), Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану особи» від 03 грудня 2024 року №2022:

1) Права та обов`язки Центру оцінювання функціонального стану особи покладено на державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (ідентифікаційний код згідно з ).

2) Затверджено Положення про Центр оцінювання функціонального стану особи.

3) Визнано таким, що втратив чинність, Наказ Міністерства охорони здоров`я «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ» України від 26 жовтня 2024 року №1809 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2024 року №1900).

135. Враховуючи викладене, колегія суддів також дійшла висновку про необґрунтованість висновку судів про зобов`язання Установи провести повторну медико-соціальну експертизу щодо ОСОБА_1 , оскільки така позиція базується не тільки на неправильному тлумаченні пункту 13 Положення №1317 та незастосуванні положень постанов КМУ №225 до правовідносин у цій справі, а й на неурахуванні фактичної відсутності правових підстав для проведення медико-соціальної експертизи у встановленому Інструкцією №561 порядку, у зв`язку з запровадженням з 01 січня 2025 року нового порядку оцінювання повсякденного функціонування особи.

136. Крім того, згідно фактичних обставин у справі, отримавши лист ЦМСЕК МОЗ, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є особою, яка у встановленому законом порядку невизнана інвалідом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області 01 січня 2025 року виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 було призупинено.

137. Тобто, підставою для припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності слугувало саме рішення ЦМСЕК МОЗ про невизнання її особою з інвалідністю.

138. Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

139. Пов`язаними між собою можна уважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.

140. Колегія суддів зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 заявлено кілька вимог, які виникли із спільного юридичного факту, тобто мають єдину підставу позову.

141. У даному випадку, основною позовною вимогою є визнання протиправним та скасування рішення ЦМСЕК МОЗ, оформленого довідкою форми №167/о про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю, а похідною - визнання протиправним і скасування рішення №97 від 31 грудня 2024 року про перерахунок пенсії, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 01 січня 2025 року перерахунок пенсії та поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №646763 від 13 лютого 2023 року.

142. Отже, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги, в такому випадку похідна від неї позовна вимога також не підлягає задоволенню.

143. Щодо доводів позивачки про оформлення Установою адміністративного акта у вигляді довідки форми №167/о колегія суддів зазначає таке.

144. Пунктами 1, 2, 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №167/о «Довідка про невизнання інвалідом», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30 липня 2012 року №577 (далі - Інструкція №577) передбачено, що ця Інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації «Довідка про невизнання інвалідом» (далі - форма №167/о).

145. Форма №167/о видається медико-соціальною експертною комісією про невизнання хворого інвалідом.

146. Форма №167/о ведеться у Кримській республіканській, обласних, центральних міських у містах Києві та Севастополі, міських, міжрайонних та районних МСЕК.

147. У касаційній скарзі позивачка вказує, що форма №167/о «Довідка про невизнання інвалідом» має чітко визначений Інструкцією №577 порядок її ведення і заповнення. Згідно з пунктом 3 цієї Інструкції, таку довідку мають право вести лише Кримська республіканська, обласні, центральні міські у містах Києві та Севастополі, міські, міжрайонні, районні МСЕК. Центральна МСЕК МОЗ України відсутня у цьому вичерпному переліку, що, на її переконання, свідчить про використання непередбаченої форми документа та відсутність повноважень на оформлення саме такого виду рішення.

148. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 87 Закону №2073-IX порушення адміністративним органом встановленої законом адміністративної процедури саме по собі не є підставою для визнання адміністративного акта протиправним, якщо таке порушення не вплинуло і не могло вплинути на правильність вирішення справи по суті.

149. Оцінюючи доводи позивачки щодо процедурних порушень, суд повинен з`ясувати, чи призвели такі порушення до обмеження процесуальних прав особи або чи могли вони вплинути на зміст прийнятого рішення. Саме по собі недодержання окремих процедурних формальностей (зокрема щодо використання Установою конкретного штампа або бланка) без встановлення таких наслідків не може бути достатньою підставою для скасування адміністративного акта.

150. У такому випадку колегія суддів розцінює наведені позивачкою доводи як вимога до надмірного формалізму, оскільки ЦМСЕК МОЗ за своїм статусом наділена компетенцією щодо перевірки рішень нижчестоящих комісій. Хоч в Інструкції №577 прямо й не передбачено ЦМСЕК МОЗ як суб`єкта заповнення бланка форми №167/о, це є технічним недоліком підзаконного акта, який не скасовує сутнісного права установи приймати рішення за результатами перевірки обґрунтованості рішень МСЕК. Використання бланка №167/о у даному випадку є лише способом фіксації медичного висновку, а не грубим порушенням компетенції відповідного суб`єкта владних повноважень.

151. Відповідно до принципу «превалювання суті над формою», суд має оцінювати, чи було рішення прийняте в межах повноважень та на основі фактичних даних про стан здоров`я. Скасування акта виключно через формальні дефекти без спростування його медичного змісту суперечило б інтересам правосуддя та принципу правової визначеності.

152. Колегія суддів також враховує, що відповідно до частини третьої статті 10 Закону №2073-IX особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними. У цьому контексті суд оцінює доводи позивачки щодо процедурних порушень з урахуванням того, що встановлений державою механізм перевірки обґрунтованості рішень МСЕК у перехідний період мав на меті захист публічного інтересу, а процесуальна поведінка учасника справи має корелюватися з обов`язком сприяти встановленню об`єктивної істини у справі.

153. За таких обставин доводи позивачки про порушення Установою процедури огляду, передбаченої Інструкцією №561, як самостійну підставу для скасування рішення про невизнання її інвалідом, не ґрунтуються на чинному нормативно-правовому регулюванні, що діє в умовах воєнного стану та реформування галузі.

154. Враховуючи зазначене Суд дійшов висновку, що суди першої і апеляційної інстанцій задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 неправильно застосували положення абзаців четвертого, десятого пункту 13 Положення №1317 (в редакції постанови КМУ №1276), пункту 8 Положення №1809, про що обґрунтовано зазначила Установа в поданій касаційній скарзі. Тому, остання підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню з ухваленням у цій справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

155. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

156. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

157. Враховуючи зазначене, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а касаційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» слід задовольнити, рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

158. Враховуючи, що рішення суду приймається на користь суб`єкта владних повноважень, підстави для розподілу судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, відсутні.

Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» задовольнити повністю.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 червня 2025 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2025 року у справі №360/660/25 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Кравчук

С.М. Чиркін