Справа № 400/2095/26
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
23 березня 2026 р.Справа №400/2095/26
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №400/2095/26,
19 березня 2026 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:
- забезпечити позов шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови ВЛК № 4 від 01.10.2025 року № 2025-1001-1115-3969-0 щодо ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили.
В обґрунтування поданої заяви позивач вказав, що оскаржуваною постановою ВЛК № 4 від 01.10.2025 р. його визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Однак виконання цього рішення до завершення розгляду справи реально загрожує життю та здоров`ю
Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши подані матеріали, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частина 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначає види забезпечення позову, згідно з якою позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
З урахуванням зазначених норм чинного Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Згідно із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для забезпечення позову є те, що подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При розгляді та вирішенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Суд встановив, що відповідно до довідки Гарнізонної ВЛК №4 (виїзна) ВМКЦ Південного регіону військово-лікарської комісії від 01.10.2025 року № 2025-1001-1115-3969-0 позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. У вказаній довідці зазначено такі діагнози: 111,9, К81.1, К73.9, Н52.4, 167.8; М54.17, Z73.1, М42.10.
При цьому, в матеріалах справи наявний висновок Комунального некомерційного підприємства «Новобузька багатопрофільна лікарня» Новобузької міської ради Миколаївської області від 02.12.2025, в якому зазначено діагнози позивача: основний G55.1 - Компресія нервових корінців та сплетінь при ураженнях міжребцевого диска (M50-M51) ; Супутні: M54.17 - Радикулопатія, попереково-крижовий відділ M42.15 - Остеохондроз хребта у дорослих, попереково-грудний відділ ; M19.18 - Посттравматичний артроз інших суглобів, інші локалізації ; Ускладнення: M54.4 - Люмбаго з ішіасом ; M54.6 - Біль у грудному відділі хребта ; М54.5 - Біль у нижній ділянці спини.
Отже, довідка військово-лікарської комісії від 01.10.2025 року № 2025-1001-1115-3969-0 та висновок КНП «Новобузька багатопрофільна лікарня» від 02.12.2025 містять розбіжності щодо встановлених позивачу діагнозів.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що надані позивачем медичні документи свідчать про наявність обставин, які потребують перевірки під час розгляду справи по суті та які на цій стадії дають достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав та інтересів позивача.
Виконання оскаржуваної постанови ВЛК до набрання законної сили рішенням суду у цій справі може спричинити для позивача негативні наслідки для стану його здоров`я, тоді як обраний заявником захід забезпечення позову безпосередньо пов`язаний із предметом спору, є співмірним із заявленими позовними вимогами та спрямований на збереження існуючого становища сторін до вирішення спору по суті.
При цьому суд враховує, що вжиття заходу забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваної постанови ВЛК № 4 від 01.10.2025 року № 2025-1001-1115-3969-0 не вирішує спір по суті, не свідчить про наперед сформований висновок суду щодо правомірності чи неправомірності такого рішення, а має виключно тимчасовий характер і спрямоване на запобігання можливому порушенню прав позивача до ухвалення судового рішення у справі.
Враховуючи наведене, суд уважає за можливе вжити зазначені заходи забезпечення позову з метою захисту прав та законних інтересів позивача.
Керуючись ст. ст. 150, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №400/2095/26 - задовольнити.
Забезпечити позов шляхом зупинення дії оскаржуваної довідки військово-лікарської комісії Гарнізонної ВЛК №4 (виїзна) ВМКЦ Південного регіону від 01.10.2025 року № 2025-1001-1115-3969-0 щодо ОСОБА_1 до набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя А.В. Савченко