Справа № 580/286/26
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року справа № 580/286/26
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження залі суду адміністративну справу за позовом Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Мамедова Руслана Алхана огли в інтересах держави до Черкаської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору: Міністерство культури України, Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації, Релігійна організація «Свято-Преображенська Парафія Черкаської Єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Мошни» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язати вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

12.01.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Мамедова Руслана Алхана огли в інтересах держави (м.Черкаси, вул.Богдана Хмельницького, буд.60; ЄДРПОУ ) (далі - позивач) до Черкаської обласної державної адміністрації (18001, м.Черкаси, бул.Шевченка, буд.185; )(далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури національного значення будівлю Преображенської церкви, 1840 року побудови, охоронний номер 230048-Н, яка розташована за адресою: вул. Благовісна, 2, с. Мошни, Мошнівської ОТГ Черкаського району Черкаської області;

зобов`язати відповідача вжити заходів щодо оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури національного значення будівлю Преображенської церкви, 1840 року побудови, охоронний номер 230048-Н, яка розташована за адресою: вул. Благовісна, 2, с. Мошни, Мошнівської ОТГ Черкаського району Черкаської області.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що існує необхідність оформити право власність на об`єкт культурної спадщини національного значення «Преображенської церкви», 1840 року побудови (охоронний номер 230048-Н). Не оформлення створює низку серйозних негативних наслідків, зокрема унеможливлює забезпечення відповідального управління, фінансування та реставрації пам`яток, підвищує ризик її фізичного занепаду, ускладнює захист у разі посягань, знижує туристичну й культурну цінність регіону, а також сприяє безвідповідальності з боку органів влади, що загалом загрожує втраті об`єктів історичної спадщини. Тому стверджує, що задля ефективного захисту та збереження зазначеної пам`ятки архітектури національного значення вкрай необхідним є належне оформлення права власності на вказаний об`єкт. Офіційно закріплений правовий статус дозволить забезпечити належний рівень охорони, реставрації та державного контролю за її збереженням, як складової культурної та історичної спадщини України, унеможливить незаконну приватизацію.

Ухвалою від 19.01.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Залучив до участі у справі як третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору: Міністерство культури України (вул. Івана Франка, 19, м. Київ, 01601, ); Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (бул. Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001, ); Релігійну організацію «Свято-Преображенська Парафія Черкаської Єпархії УПЦ (ПЦУ) с. Мошни» (вул. Благовісна, 2, с. Мошни, Черкаський р-н, Черкаська обл., ).

23.01.2026 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, яким просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Стверджує, що обласні державні адміністрації не мають законних підстав здійснювати управління, контроль чи будь-які інші дії стосовно об`єктів культурної спадщини, що мають статус національного значення. Якщо закон прямо не надає обласній державній адміністрації повноважень щодо пам`яток національного значення, жодні її дії у цій сфері не можуть вважатися правомірними, а результати таких дій такими, що породжують правові наслідки.

23.01.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, яким просить відхилити заперечення відповідача. Вважає аргументи відповідача необґрунтованими, а правову позицію такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та висновкам Верховного Суду. Відповідно до Переліку об`єктів культурної спадщини національного значення, які вносяться до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2023 № 693, внесено пам`ятку архітектури національного значення Преображенську Церкву, 1840 року побудови, розташовану по вул. Кірова (нова назва Благовісна) 2, с. Мошни, Черкаського району, Черкаської області (охоронний номер 230048-Н). Держава в особі органів, передбачених в статті 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», є належним власником культових будівель і майна. Державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону. Тому пам`ятка архітектури національного значення Преображенська церква, 1840 року побудови належить до об`єкту державної власності.

Оскільки від сторін не надійшли суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням їх представників, з огляду на відсутність необхідності виклику та допиту свідків та призначення експертизи, суд вирішив справу розглянути без проведення судового засідання та їх виклику (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно представник позивача у порядку ст.23 ЗУ «Про прокуратури» здійснив запит щодо права власності, іншого речового права, іпотеки, обтяження за об`єктом нерухомості за адресою: Черкаська обл., Черкаський район, с.Мошни, вул.Кірова, буд.2. За результатом опрацювання запиту отримав інформацію про відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому позивач листом від 13.02.2025 звернувся до Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації (далі - Управління). З проханням надати щодо спірного об`єкту нерухомості інформацію щодо віднесення зазначених об`єктів до пам`яток архітектури національного значення.

Листом від 27.02.2025 Управління повідомило, що з метою встановлення інформації про попередніх та чинних власників, зокрема пам`ятки архітектури національного значення «Преображенська церкви» 1840 р., що знаходиться в адміністративних межах села Мошни Черкаського району, направив з означених питань звернення до відповідного органу місцевого самоврядування.За результатом розгляду Виконавчий комітет Мошнівської сільської ради листом від 26.03.2025 повідомив, що Мошнівська сільська рада не володіє інформацією щодо попередніх та чинних власників Спасо-Преображенської Церкви.

Запитом від 09.04.2025 позивач звернувся до Черкаської районної державної адміністрації щодо надання інформації щодо спірного об`єкту нерухомості.

Листом від 17.04.2025 Черкаська районна військова адміністрація Черкаської області повідомила, що згідно з Постановою КМУ №693 спірний об`єкт нерухомості включений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України як пам`ятка архітектури національного значення (охоронний номер 230048). Питання охорони культурної спадщини на території Черкаської області належать до повноважень управління культури охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації.

01.07.2025 позивач звернувся до відповідача з проханням надати йому інформацію:

(1) чи надавалося Черкаською обласною державною адміністрацією погодження на відчуження пам`ятки національного значення, хто звертався за вказаним дозволом; чи приймалося рішення з окреслених питань, якщо приймалося, то яке рішення; чи дотримано процедуру надання згоди на оформлення права власності на зазначений об`єкт; якщо не дотримано, то зазначити причини;

(2) щодо самостійно вжитих відповідачем заходів, спрямованих на витребування вказаної пам`ятки архітектури на користь держави з чужого незаконного володіння, у разі невжиття таких заходів прошу повідомити причини, а також перспективи їх вжиття, у тому числі в судовому порядку, в майбутньому.

Обґрунтовуючи позивач вказав, що пам`ятка архітектури національного значення «Преображенська церква», 1840 року побудови, в с. Мошни, в розумінні ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» є культовою будівлею, спеціально призначеною для задоволення релігійних потреб громадян. Уповноваженим державою органом, що здійснює управління спірним об`єктом нерухомого майна - будівлі Преображенської Церкви як пам`ятки архітектури національного значення, розташованої на вул. Благовісна, 2, с. Мошни Черкаського району Черкаської області, з огляду на зміст постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/3044/18 є відповідач.

Листом від 04.07.2025 відповідач повідомив, що у нього відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо здійснення реєстрації права державної власності на вказану пам`ятку архітектури національного значення. Відповідно до чинного законодавства у сфері охорони культурної спадщини пам`ятки архітектури, у т.ч. національного значення, можуть перебувати в приватній, комунальній та державній власності. Виключення встановлені виключно для об`єктів внесених до Закону України від 23.09.2008 № 574-VI «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації».

Використання вказаної вище спірної архітектурної пам`ятки без оформлення відповідних правовстановлюючих документів зумовили звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд врахував таке.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 54 Конституції України, культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Відповідно до Преамбули Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» від 13.07.1978 № 3600-ІХ (далі Закон 3600-ІХ), пам`ятки історії та культури є надбанням народу. Охорона пам`яток важливе завдання державних органів і громадських організацій.

Статтею 1 Закону УРСР від 13.07.1978 № 3600-ІХ «Про охорону і використання пам`яток історії та культури (далі Закон 3600-ІХ) визначалося, що пам`ятками історії та культури є споруди, пам`ятні місця і предмети, зв`язані з історичними подіями в житті народу, розвитком суспільства і держави, твори матеріальної і духовної творчості, які становлять історичну, наукову, художню чи іншу культурну цінність. Усі пам`ятки історії та культури, які знаходяться на території Української РСР, охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.92 № 2163-ХІІ, визначено, що не підлягають приватизації об`єкти, національні культурні та історичні цінності України, надра, водні ресурси та інші об`єкти права виключної власності народу України (редакція статті станом на 04.03.1992).

Відповідно до п. 6.20 Постанови Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/3044/18, колегія суддів погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що держава є належним власником культових будівель і майна, а державні органи мають право володіти, користуватися і розпоряджатися цими будівлями і майном, а також вчиняти щодо цих майнових об`єктів будь-які дії, що не суперечать закону.

Питання користування майном, яке є власністю держави, громадських організацій або громадян врегульовано положеннями статті 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", згідно з якою релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, що надаються їм на договірних засадах державними, громадськими організаціями або громадянами.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим Уряду Республіки Крим. Культова будівля і майно, що є державною власністю, може передаватися у почергове користування двом або більше релігійним громадам за їх взаємною згодою. При відсутності такої згоди державний орган визначає порядок користування культовою будівлею і майном шляхом укладення з кожною громадою окремого договору.

Культова будівля та інше майно, які становлять історичну, художню або іншу культурну цінність, передаються релігійним організаціям і використовуються ними з додержанням установлених правил охорони і використання пам`яток історії та культури. Клопотання про передачу релігійним організаціям культових будівель і майна у власність чи безоплатне користування розглядається в місячний термін з письмовим повідомленням про це заявників. Релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель.

Користування землею релігійні організації здійснюють у порядку, встановленому Земельним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Земельні ділянки, що надаються релігійним організаціям у постійне користування для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності, забороняється використовувати для здійснення підприємницької діяльності. Договори про надання в користування релігійним організаціям культових та інших будівель і майна можуть бути розірвані або припинені в порядку і на підставах, передбачених цивільним законодавством України. Самовільне захоплення культових будівель чи привласнення культового майна не допускається.

Отже, обґрунтовані доводи позивача, що пам`ятка культурної спадщини національного значення Преображенська церква 1840 року побудови в с Мошни (охоронний номер 230048) є державною власністю.

Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. Крім того, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим.

Зважаючи на статус відповідача, суд урахував, що згідно зі ст.1 Закону України від 9 квітня 1999 року №586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі ЗУ №586-XIV) виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації. Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Відповідно до ст.2 ЗУ №586-XIV місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують:

1) виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня;

2) законність і правопорядок, додержання прав і свобод громадян;

3) виконання державних і регіональних програм соціально-економічного та культурного розвитку, програм охорони довкілля, програм утвердження української національної та громадянської ідентичності, а в місцях компактного проживання корінних народів і національних меншин - також програм їх національно-культурного розвитку;

4) підготовку та схвалення прогнозів відповідних бюджетів, підготовку та виконання відповідних бюджетів;

5) звіт про виконання відповідних бюджетів та програм;

6) взаємодію з органами місцевого самоврядування;

7) реалізацію інших наданих державою, а також делегованих відповідними радами повноважень.

До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить згідно зі ст.13 ЗУ №586-XIV вирішення питань:

1) забезпечення законності, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян;

2) соціально-економічного розвитку відповідних територій;

3) бюджету, фінансів та обліку;

4) управління майном, приватизації, сприяння розвитку підприємництва та здійснення державної регуляторної політики;

5) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту і зв`язку;

6) науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та дітей, утвердження української національної та громадянської ідентичності;

7) використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля;

8) зовнішньоекономічної діяльності;

9) оборонної роботи, мобілізаційної підготовки, мобілізації та демобілізації;

10) соціального захисту, зайнятості населення, праці та заробітної плати;

11) реалізації державної регіональної політики та розвитку міжнародного територіального співробітництва.

Місцеві державні адміністрації вирішують й інші питання, віднесені законами до їх повноважень.

Відповідно до ст.15 ЗУ №586-XIV в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад. Місцевим державним адміністраціям забороняється використовувати об`єкти державної власності, власності територіальних громад, що перебувають в їх управлінні, як заставу чи інші види забезпечення, а також здійснювати операції уступки вимоги, переведення боргу, прийняття переведення боргу, дарування, пожертвування.

Обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації згідно з абзацом п`ятим ч.1 ст.3 Закону України від 8 червня 2000 року

№1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі ЗУ №1805-III) належать до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини).

Відповідно до ч.2 ст.6 ЗУ №1805-III до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить:

1) забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території;

2) подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України;

3) забезпечення юридичним і фізичним особам доступу до інформації, що міститься у витягах з Державного реєстру нерухомих пам`яток України, а також надання інформації щодо програм та проектів будь-яких змін у зонах охорони пам`яток та в історичних ареалах населених місць;

4) забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони;

5) забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження;

6) організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини;

7) надання висновків щодо відповідних програм та проектів містобудівних, архітектурних і ландшафтних перетворень, меліоративних, шляхових, земляних робіт на пам`ятках місцевого значення, історико-культурних заповідних територіях та в зонах їх охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених місць, а також програм та проектів, реалізація яких може позначитися на стані об`єктів культурної спадщини;

8) організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт;

9) видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на цих пам`ятках, їх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них;

10) надання висновків щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління;

11) укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону;

12) забезпечення в установленому законодавством порядку виготовлення, встановлення та утримання охоронних дощок, охоронних знаків, інших інформаційних написів, позначок на пам`ятках або в межах їх територій;

13) підготовка пропозицій та проектів розпоряджень щодо проведення робіт з консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування об`єктів культурної спадщини, відповідного використання пам`яток та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади;

14) популяризація справи охорони культурної спадщини на відповідній території, організація науково-методичної, експозиційно-виставкової та видавничої діяльності у цій сфері;

15) виконання функції замовника, укладення з цією метою контрактів на виявлення, дослідження, консервацію, реставрацію, реабілітацію, музеєфікацію, ремонт, пристосування об`єктів культурної спадщини та інші заходи щодо охорони культурної спадщини;

16) підготовка пропозицій до програм соціально-економічного розвитку відповідної території і проектів місцевого бюджету та подання їх на розгляд відповідному органу виконавчої влади;

18) інформування органів охорони культурної спадщини вищого рівня про пошкодження, руйнування, загрозу або можливу загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на їх території;

19) участь в організації підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників у сфері охорони культурної спадщини;

20) організація досліджень об`єктів культурної спадщини, які потребують рятівних робіт;

21) застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону;

22) здійснення інших повноважень відповідно до закону.

Відповідно до ч.3 вказаного закону органи виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, відповідний виконавчий орган сільської, селищної, міської ради щорічно звітують перед центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини та громадськістю про стан збереження об`єктів культурної спадщини.

Зважаючи, що вказаний об`єкт пам`ятка архітектури є нерухомим майном, реєстрація речового права на неї є обов`язковою.

Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Закон №1952-IV) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов`язковою.

Частиною 1 ст.5 Закону №1952-IV встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Отже, речові права на нерухоме майно підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Зважаючи на владні повноваження відповідача, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно не є його функцією та компетенцією. Тому позовні вимоги щодо визнання протиправною його бездіяльності щодо реєстрації не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. З огляду на визначену Законом №1952-IV обов`язкову реєстрацію речових прав та надані відповідачу вказаними вище законами повноважень, протиправною є бездіяльність щодо вжиття заходів для організації реєстрації речового права державної власності на вказану пам`ятку архітектури. Відсутність будь-яких таких заходів, зважаючи на її культурне та історичне значення, порушує визначені Конституцією приписи щодо обов`язку державних органів забезпечувати збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Захист прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави згідно зі ст.1 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" відносяться до мети здійснення функцій прокуратури України.

Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, звертатися до суду з позовом (п.1 ч.6 ст.23 вказаного Закону).

Врахувавши зазначене, суд дійшов висновку, що наявні підстави зобов`язати відповідача вжити вказані вище заходи в межах своїх повноважень, а позовні вимоги частково обґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки доказів понесення таких витрат суду не надано, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.6, 14, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Заступника керівника Черкаської окружної прокуратури Мамедова Руслана Алхана огли в інтересах держави задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації щодо вжиття заходів для організації реєстрації речового права - державної власності на пам`ятку архітектури національного значення будівлю Преображенської церкви, 1840 року побудови, охоронний номер 230048-Н, яка розташована за адресою: вул. Благовісна, 2, с.Мошни, Мошнівської ОТГ Черкаського району Черкаської області.

Зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію (18001, м.Черкаси, бул.Шевченка, буд.185; ) вжити в межах своїх повноважень заходи для організації реєстрації речового права - державної власності на пам`ятку архітектури національного значення будівлю Преображенської церкви, 1840 року побудови, охоронний номер 230048-Н, яка розташована за адресою: вул. Благовісна, 2, с.Мошни, Мошнівської ОТГ Черкаського району Черкаської області.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів.

Суддя Анжеліка БАБИЧ