Справа № 211/14788/25
Суддя: Рагозіна С. О.
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/211/95/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Рагозіної С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Мариненко Е.П.,

розглянувши в місті Кривий Ріг в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України в особі інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 лейтенанта поліції Лященка Владислава Дмитровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття провадження в справі,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд скасувати постанову ЕНА № 6365934 від 18.12.2025 року про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 лейтенантом поліції Лященком Владиславом Дмитровичем. В обґрунтування позову зазначено, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач вказує, що 11.12.2025 року об 11 год. 15 хв. він керував автомобілем Nissan Rogue номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Марійській у районі перехрестя з вул. Вільчої Ічкерії в місті Кривому Розі. У зазначений час він отримав офіційне сповіщення про повітряну тривогу через державний застосунок "єТривога". Усвідомлюючи реальну загрозу життю та здоров`ю, в умовах воєнного стану, він негайно почав рух у напрямку найближчого відомого йому укриття в районі 95 кварталу. Попереду по напрямку його руху транспортні засоби були відсутні, він не створював небезпеки для інших учасників дорожнього руху. Його дії були зумовлені станом крайньої необхідності, спрямованими виключно на захист життя та здоров`я. Під час руху, його автомобіль був зупинений співробітником патрульної поліції інспектором Лященком В.Д., який повідомив про перевищення швидкості руху - 82 км/год при дозволених 50 км/год. Він одразу пояснив, що діє в умовах повітряної тривоги та прямує до укриття та просив врахувати стан крайньої необхідності. Незважаючи на це, інспектор розпочав розглядати справу, що зафіксовано на його нагрудний відеореєстратор № 475606. Звертає увагу, що раніше він вже потрапляв у зону ураження та вибуху, що мало для нього тяжкі наслідки, у зв`язку з чим до сигналів повітряної тривоги він ставиться відповідально. Інспектор повідомив, що насправді небезпеки немає і в разі загрози йому б надійшло повідомлення на службову радіостанцію, після чого почав розгляд справи. Позивач заявив клопотання про перенесення розгляду справи з метою належного юридичного обгрунтування його дій вчинених у стані крайньої необхідності та розгляд справи було перенесено на 10.00 год. 18.12.2025 року. У зазначений час він передав інспектору письмові пояснення та клопотання про закриття справи, у зв`язку з відсутністю адміністративної відповідальності через стан крайньої необхідності, проте інспектором 18.12.2025 року винесена постанова при притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладанням штрафу в розмірі 340,00 грн. Штраф був ним сплачений, з метою уникнення негативних наслідків та не є визнанням вини у вчиненні адміністративного правопорушення. Вважає, що вказана постанова є протиправною, не відповідає вимогам, передбаченим КУпАП, необґрунтована, винесена без урахування ст. 18 КУпАП, воєнного стану та реальної загрози життю, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.01.2026 року представником відповідача Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України скеровано до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог позивача та просить відмовити у задоволенні позову. Представником відповідача зазначено, що 11.12.2025 року під час несення служби в м. Кривий Ріг по вулиці Вільної Ічкерії 1 В, інспектором Лященком В.Д. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008361) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу Nissan Rogue SL з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 82 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год., чим порушив п 12.4 ПДР України, після чого на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено. Під час спілкування позивач повідомив про оголошення повітряної тривоги та пояснив свої дії необхідністю прямувати до укриття та заявив клопотання перенести розгляд справи, на що інспектор патрульної поліції, з метою забезпечення безпеки громадянина, запропонував негайно направитись до найближчого укриття, однак позивач від зазначеної пропозиції відмовився . З метою збереження життя та здоров`я ОСОБА_1 , розгляд справи було перенесено з 11.12.2025 року на 18.12.2025 року, що свідчить про дотримання інспектором процесуальних норм права та вимог чинного законодавства. З приводу посилань позивача про вчинення адміністративного правопорушення у стані крайньої небезпеки, зазначає, що оголошення повітряної тривоги саме по собі не є станом крайньої небезпеки , який автоматично надає право порушувати ПДР України. Позивачем не доведено наявність реальної безпосередньої та невідворотньої загрози життю та здоров`ю в момент вчинення адміністративного правопорушення, а також, що усунення такої загрози було неможливо іншим законним шляхом. Просить суд критично оцінити пояснення позивача щодо негативного досвіду хвилювання за свою безпеку під час повітряної тривоги, оскільки позивач поспішав у напрямку тієї частини міста, де вже був ворожий обстріл ракетою Іскандер. Посилаючись на правомірниість доказів отриманих за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam II № ТС008361 та правомірність постанови, просить відмовити в задоволенні позову.

22.01.2026 року позивачем скеровано до суду відповідь на відзив, згідно якої з відзивом на позовну заяву він не погоджується. Вказує, що після зупинки його транспортного засобу, він повідомив інспектору про оголошення повітряної тривоги та пояснив, що його дії були зумовлені необхідністю як найшвидше дістатися укриття. Інспектор запевнив його, що небезпеки немає, адже про реальну загрозу він дізнається через службову радіостанцію. Однак, на момент руху, він не мав такої інформації та був переконаний, що життю реально загрожує небезпека. Він наполягав на перенесенні розгляду справи, тому розгляд справи був перенесений на іншу дату. Під час винесення постанови його письмові пояснення інспектор поліції не прочитав. Просить адміністративний позов задовольнити.

03.02.2026 року представником відповідача Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України через систему «Електронний суд» скеровано до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача вказує, що оголошення повітряної тривоги не є станом крайньої необхідності, який автоматично надає право порушувати правила дорожнього руху. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Зважаючи на викладене, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені зокрема ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національну поліцію). Від імені органів внутрішніх справ (Національної поліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП встановлено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 18.12.2025 року серії ЕНА №6365934, інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №2 Полку Патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровські області ДПП Лященком В.Д., позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 гривень за те що він 11.12.2025 року об 11.21 год. в м. Кривий Ріг по вул. Вільної Ічкерії 1В, рухався зі швидкістю 82 км/год. в населеному пункті, при дозволеній швидкості 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості на 32 км/год, що є порушенням п.12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість руху була зафіксована вимірювачем швидкості TruCam LTI20/20 № ТС008361.

З наданого відповідачем відеозапису та фото зробленого поліцейським за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI20/20 № ТС008361 в локації по вул. Вільної Ічкерії, зафіксовано рух транспортного засобу Nissan Rogue номерний знак НОМЕР_1 зі швидкістю руху 82 км/год при допустимій швидкості руху на зазначеній ділянці 50 км/год.

Зі змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину. Вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20.

Позивач у позовній заяві просить врахувати ст. 17 КУпАП, відповідно до якої особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративної відповідальності

Дійсно, норми ст. 17 КУпАП, визначають, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності, а ст.18 цього Кодексу передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У чинному законодавстві, інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Також, стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Тож, саме посилання особи, стосовно якого здійснюється розгляд справи про адміністративне правопорушення, на існування крайньої необхідності не може беззаперечно свідчити про необхідність застосування положень ст. ст.17,18 КУпАП.

Суд не приймає посилання позивача про перевищення швидкості руху, у зв`язку з початком сигналу «Повітряна тривога», тому що, на думку суду, позивач міг би убезпечити себе від можливих наслідків повітряної небезпеки утримавшись від руху та попрямувавши до найближчого укриття, а тому він не діяв в умовах крайньої необхідності.

Так, з наданого відповідачем відеозапису нагрудного відеореєстратору №475606 вбачається, що 11.12.2025 року об 11.21 год. водій ОСОБА_1 був зупинений працівниками патрульної поліції під час сигналу повітряної тривоги. Надалі, під час розмови, водій ОСОБА_1 об 11.22 год. одразу повідомив, що діяв у стані крайньої необхідності, так як прямував в укриття, через початок повітряної тривоги. Об 11.23 год. працівник патрульної поліції запропонував позивачу проїхати до укриття для складання протоколу та винесення постанови про адміністративне правопорушення. Об 11.25 год. позивач ОСОБА_1 заявив клопотання про перенесення розгляду справи і таке клопотання було задоволено.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6365934 винесена 18.12.2025 року не під час повітряної тривоги.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Попри наведене, суд вважає за необхідне звернути на те, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Решта доводів позивача не спростовують висновків суду, а тому відхиляються за безпідставністю.

Таким чином, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а вина позивача доводиться належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову, всі судові витрати слід покласти на позивача згідно до вимог ст.139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.122 КУпАП, ст.ст. 9, 132, 139, 241, 243, 246, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції національної поліції України в особі інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 лейтенанта поліції Лященка Владислава Дмитровича про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття провадження в справі - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С. О. Рагозіна