Справа № 335/2380/26
Суддя: Рибалко Н. І.
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/2380/26 2-а/335/66/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

20 березня 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Рибалко Н.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

09.03.2026 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Піскарьова А.О., через систему «Електронний суд» (сформовано 06.03.2026) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 1024 від 19.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.3 ст.210-1 КУпАП закрити.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Рибалко Н.І.

Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 11.03.2026 адміністративний позов було залишено без руху у зв`язку із недодержанням вимог ст. ст. 160, 161 КАС. Позивачу надано строк для усунення недоліків, шляхом подання до позову заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин такого пропуску.

16.03.2026 на виконання вказаної ухвали представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій останній зазначає, що 16.02.2026 використовуючи застосунок банку ОСОБА_2 стала відома інформація про те, що Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України накладено арешт на його грошові кошти. 16.02.2026 під час ознайомлення в реєстрі виконавчих проваджень з виконавчим провадженням № 80037844 від 16.02.2026, позивачу стало відомо, що 19.05.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову № 1024 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000,00 грн. Разом з тим, жодних постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не отримував. Представником позивача зазначено, що з оскаржуваної постанови вбачається, що згідно з перевірки статусу відстеження поштового відправлення 125 (трекінг AT «Укрпошта»» сайт https://track.ukrposhta.ua/tracking UA.html), воно було відправлено 27.02.2025, 01.03.2025 встановлено статус «прибуло до відділення», 15.03.2025 року встановлений статус «Повернення відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою)». 20.03.2025 - вручено за довіреністю…». Таким чином, позивач вважає постанову № 1024 від 19.05.2025 протиправною та такою, шо винесена без достатніх законних підстав, а тому звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. ч. 3 ст. 122 КАС України.

Разом із тим, згідно положень ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Положеннями ст. 289 КУпАП також визначено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі №990/154/22.

Судом установлено, що 05.05.2025 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1024, у якому зазначено дату та час розгляду справи 19.05.2025 о 11:00 год., про що свідчить особистий підпис позивача у відповідній графі протоколу. Також позивачу було роз`яснено його права, передбачені статтею 268 КУпАП, та вручено копію протоколу.

Таким чином, позивач був обізнаний про те, що 19.05.2025 справа про адміністративне правопорушення буде розглянута компетентним органом та за результатами розгляду буде прийнято відповідне процесуальне рішення.

Незважаючи на це, у призначений день та час позивач на розгляд справи не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду не подавав, у зв`язку з чим справа була розглянута за його відсутності відповідно до ст. 268 КУпАП, а 19.05.2025 року винесено постанову № 1024 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Сам по собі факт неотримання копії постанови не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач, будучи належним чином повідомленим про дату розгляду справи, повинен був вживати розумних заходів для з`ясування результатів її розгляду, однак жодних дій для цього упродовж тривалого часу не вчиняв.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Пасивна поведінка позивача щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, при належному добросовісному відношенні до своїх прав та виконанні своїх обов`язків позивач не був би позбавлений можливості подати адміністративний позов у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України, проте таким правом не скористався.

Висновки щодо порядку обчислення строків звернення до суду, а також оцінки поважності причин їх пропуску викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 9901/518/19 (провадження № 11-1190заі19), від 05 лютого 2020 року у справі № 901/520/19 (провадження № 11-1191заі19), від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/68/20 (провадження № 11-157заі20), від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/473/21 (провадження № 11-515заі21), від 27 липня 2023 року у справі №990/154/22 (провадження № 11-10заі23).

Так Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій. Натомість у справі, яка переглядається, скаржник як у заяві про поновлення строку звернення до суду, так і в апеляційній скарзі не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк. Позивач не навів змістовних і вагомих доводів щодо вчинення ним усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не довів, що в цій справі можливість вчасного подання ним позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, з огляду на те, що позивач був достеменно обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та про призначення дати і часу розгляду справи, саме з цього моменту він повинен був вживати належних і розумних заходів для з`ясування результатів її розгляду та реалізації своїх процесуальних прав. Посилання позивача на те, що він не знав про прийняття постанови та начебто дізнався про її існування лише 16.02.2026 під час ознайомлення в реєстрі виконавчих проваджень з виконавчим провадженням № 80037844 від 16.02.2026, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. За таких обставин, а також з урахуванням того, що з адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 06.03.2026, суд доходить висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та відмовляє у його поновленні.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. (ч. 2 ст. 123 КАС України)

Судом при постановленні даної ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить із того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції в праві встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. (Рішення Суду у справі Жоффрделя Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи, що вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними та ним не усунуто недоліки адміністративного позову відповідно до ухвали Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 11 березня 2026 року, суд вбачає визначені законом підстави для повернення адміністративного позову позивачу.

Частиною 8 ст. 169 КАС України встановлено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 169, 248, 294 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не є перешкодою для повторного звернення до суду після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складення.

Суддя: Н.І. Рибалко