Справа № 620/6980/25
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6980/25 Головуючий у 1-й інстанції: Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Фищук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Добродія Фудз» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 06.06.2025 № 10994/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 1 520 460 грн.; від 13.03.2025 № 4501/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 5 251 068,00 грн.; від 13.03.2025 № 4502/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 3 418 603,00 грн.; від 13.03.2025 № 4503/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 356 632,00 грн.; від 13.03.2025 № 4504/ж10/25-01-07-00 на загальну суму штрафної санкції 2659,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Добродія Фудз» зареєстровано як юридична особа. Основним видом економічної діяльності є: 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (а.с.19 т.1).

На підставі наказу від 04.09.2024 №1957-п Головним управлінням ДПС у Чернігівській області проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Добродія Фудз» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 по 30.09.2024, з правомірності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 по 30.09.2024.

За результатами перевірки складено акт документальної виїзної перевірки від 05.02.2025 №1981/ж5/25-01-07-01-01, у якому зафіксовані висновки про порушення вимог податкового законодавства:

1) п.44.1, 44.2 ст. 44. п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України, п.5 П(С)БО 11, п.5, п.7, п.21 П(С)БО 15, п.4, п.7, п. 11, п.19 П(С)БО 16 «Витрати», у зв`язку з чим:

- занижено суму податку па прибуток на загальну суму 1 871 959 гри., в т.ч. за 2021 рік на суму 635 360 грн., за 2023 рік на суму 1 236 599 грн.

- завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на суму 5 251 068 грн., в т. ч. за 3 квартали 2024 року на суму 5 251 068 грн.

2) п. 185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу, п. 2 р. V, п. 5 р. VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість затвердженого наказом Міністерства фінансів України 28 січня 2016 року № 21 платником:

- занижено суму податку, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 3 004 262 грн., в т.ч. за жовтень 2019 на суму 917 260 грн., за травень 2020 на суму 65 762 грн., за червень 2020 на суму 132 780 гри., за жовтень 2020 на суму 285 766 грн.. за листопад 2020 па суму 647 451 грн., за січень 2021 на суму 276 321 грн.. за травень 2022 на суму 678 922 грн.

- завищено суму від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 356 632 грн., в тому числі за вересень 2024 року на суму 356 632 грн.

3) п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України в частині не реєстрації податкових накладних;

4) п. III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу-, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку» зі змінами та доповненнями, який затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, (зареєстрованого в МЮУ 30.01.2015 року за №111/26556 та у редакції наказу Міністерства фінансів України від 15.12.2020р. №773);

5) п.167.1 ст.167; п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168; п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169; п.171.2 ст.171; п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних при виплаті платникам податків доходів на суму 241,56 грн. за грудень 2023 року;

6) п.п. 168.1.2, п.п.168.1.5 п.168.1 ст.168; п.п. а п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, а саме протягом 2022-2023 років підприємством несвоєчасно перераховано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 1 238 780,73 грн., який нарахований та утриманий із заробітної плати працівників;

7) п.п. 168.1.2, п.п. 168.1.5 п.168.1 ст.168; п.п. а п. 176.2 ст.176, п.16 1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме протягом 2022-2023 років підприємством несвоєчасно перераховано військовий збір в сумі 86042,40 грн., який нарахований та утриманий із заробітної плати працівників (а.с.78-132 т.3).

24.02.2025 ТОВ «Добродія Фудз» надіслало заперечення на акт податкової перевірки з додатками (а.с. 25-32 т.1).

13.03.2025 за результатами перевірки ГУ ДПС у Чернігівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 4500/ж10/25-01-07-00 від 13.03.2025 на загальну суму 2 339 949 грн. (в т.ч. збільшено зобов`язання на 1 871 959 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 467 990 грн.) (форма «Р») за платежем: податок на прибуток;

- № 4501/ж10/25-01-07-00 від 13.03.2025 на загальну суму 5 251 068,00 грн. (форма «П») за завищення від`ємного значення податку на прибуток;

- № 4502/ж10/25-01-07-00 від 13.03.2025 на загальну суму 3 418 603,00 грн. (в т.ч. збільшено зобов`язання на 2 734 882,00 грн., штрафні (фінансові) санкції у розмірі 683 721 грн.) (форма «Р»);

- № 4503/ж10/25-01-07-00 від 13.03.2025 на загальну суму 356 632,00 грн. (форма «В4»), яким зменшено від`ємне значення ПДВ;

- № 4504/ж10/25-01-07-00 від 13.03.2025 на загальну суму штрафної санкції 2659,00 грн. (форма «ПН») за не реєстрацію податкової накладної;

ТОВ «Добродія Фудз» оскаржило до ДПС України вищевказані податкові повідомлення рішення.

03.06.2025 Державна податкова служба України прийняла рішення за результатами скарги позивача, яким задовольнила її частково: скасовано ППР ГУ ДПС у Чернігівській області від 13.03.2025 №4500/ж10/25-01-07-00 в частині встановлених порушень п.140.2 ст.140 Податкового кодексу України та у відповідній частині застосовані санкції, а в іншій частині зазначене ППР залишено без змін (а.с. 87 зворот - 94 т. 1).

Вищезазначене рішення ДПС України призвело до зменшення суми донарахування податкових зобов`язань на загальну суму 2 339 949 грн., у зв`язку з чим ГУ ДПС у Чернігівській області винесло нове податкове повідомлення-рішення від 06.06.2025 №10994/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 1 520 460 грн. (в т.ч. збільшено зобов`язання на 1 216 374 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 304 094 грн.) (а.с. 20 т. 1).

Не погоджуючись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ «Добродія Фудз» звернулося до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 06.06.2025 № 10994/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 1 520 460 грн.; від 13.03.2025 № 4501/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 5 251 068,00 грн.; від 13.03.2025 № 4502/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 3 418 603,00 грн.; від 13.03.2025 № 4503/ж10/25-01-07-00 на загальну суму 356 632,00 грн.; від 13.03.2025 № 4504/ж10/25-01-07-00 на загальну суму штрафної санкції 2659,00 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивач здійснює господарську діяльність та веде бухгалтерський облік у відповідності до вимог чинного законодавства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010.

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є:

- прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

- збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

- зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

- дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу;

- дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України;

- дохід суб`єктів, які здійснюють випуск та проведення лотерей, підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.8 статті 141 цього Кодексу;

- дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 187.1 ст. 187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку,

6) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст.198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

До обов`язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в п.201.1 ст. 201 ПК України, законодавець відносить: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду; й) індивідуальний податковий номер.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПКУ, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг - податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній. до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону №996-ХIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, у той час як під господарською операцією розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

При цьому за змістом ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із положеннями ч. 3 цієї статті інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому, первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Згідно з п.п.2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що обов`язок платника податку з декларування податкового зобов`язання з податку на додану вартість є, перш за все в даній ситуації, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, при цьому перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання/реалізації товарів (робіт, послуг), з метою використання придбаного товару в своїй господарській діяльності, у вигляді, зокрема, подальшого збуту покупцям, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №815/253/16 зазначив, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відтак, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому, наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю, що узгоджується із правовим висновком викладеним Верховним Судом у постанові від 13.01.2021 у справі №810/1811/17.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Добродія Фудз» є власником новозбудованих потужностей з переробки сільськогосподарської продукції по виготовлення вівсяних пластівців за адресою: 15552, Чернігівська обл., Чернігівський р-н, смт. Михайло-Коцюбинське.

Щодо нереальності будівельно-монтажних і ремонтно-оздоблювальних операцій з ТОВ «Шатро Інжиніринг» та ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшин».

16.03.2017 між ТОВ «Добродія Фудз» (замовник) та ТОВ «ШАТРО ІНЖИНІРИНГ» (генпідрядник) укладено договір генерального підряду №160307/ус від 16.03.2017, відповідно до умов якого замовник доручає, а генпідрядник бере на себе зобов`язання на власний ризик, власними силами чи із залученням третіх осіб, власними засобами виконати комплекс будівельних робіт по етапам (видам робіт) з реконструкції частини майнового комплексу з переробки сільськогосподарської продукції, в тому числі власного виробництва для запровадження енергозберігання та енергоефективних засобів переробки, що розташований за адресою: Шевченка 2Б, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівська обл, 15559 з поділом на черги (а.с.94 зворот- 99 т.1).

У подальшому, до зазначеного договору протягом 2017-2018 років укладались додаткові угоди відповідно до кожного етапу будівництва, зокрема:

- додаткова угода № 9/1 від 18.04.2017 (оздоблювальні роботи, кладка внутрішніх стін 1,2,3 блоків);

- додаткова угода № 26/2 від 08.12.2017 (комплекс загальнобудівельних робіт з влаштування зовнішніх мереж);

- додаткова угода № 32/1 від 06.11.2017 (комплекс додаткових робіт з улаштування надсилосного поверху складу зберігання палива);

- додаткова угода № 33 від 10.11.2017 (роботи з улаштування протипожежного водопроводу);

- додаткова угода № 34 від 10.11.2018 (роботи з монтажу зовнішніх мереж освітлення);

- додаткова угода № 36 від 14.03.2018 (загальнобудівельні роботи з ремонту вагової);

- додаткова угода № 37 від 14.03.2018 (комплекс загальнобудівельних робіт з ремонту контрольно пропускного пункту);

- додаткова угода № 38 від 05.04.2018 (комплекс додаткових робіт з улаштування відмостки та оздоблення цоколю котельні).

На підтвердження реальності господарської операції відповідно до кожного вищезазначеного етапу робіт відповідно до додаткової угоди було надано акти приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), копії платіжних доручень, тощо (а.с.100 141 т.1).

08.04.2020 між ТОВ «Добродія Фудз» (замовник) та ТОВ «ШАТРО ІНЖИНІРИНГ» (підрядник) укладено договір підряду №08/04/20 від 08.04.2020, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язується на власний ризик, своїми силами і засобами, за технічним завданням Замовника, виконати комплекс ремонтно-оздоблювальних робіт в приміщеннях, що знаходяться на об`єкті: майновий комплекс з переробки сільськогосподарської продукції, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 2 Б, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівської області (а.с.195 зворот-197 т.1).

На підтвердження виконання умов договору було надано: акт приймання передачі будівельного майданчика від 15.04.2020, додаткова угода №1 №08/04/20 від 08.04.2020 із додатком договірна ціна, додаткова угода №2 від 25.11.2020 до договору №08/04/20 від 08.04.2020 із додатком довідка про вартість виконаних робіт (форми КБ-3) від 31.10.20р., акт №1 приймання виконаних будівельних робіт від 31.10.20 (форма КБ-2в), довідка про вартість виконаних робіт (форми КБ-3) від 30.11.20р., акт №1 приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.20 (форма КБ-2в) по об`єкту (Лабораторія, В1, Ремонтна майстерня Ц2), акт №2 приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.20 (форма КБ-2в) по об`єкту (Гаражі Г-1, Зерносклад Е-1 (2),Зерносклад 3-1 (№1)), довідка про вартість виконаних робіт (форми КБ-3) від 31.12.20р., акт №1 приймання виконаних будівельних робіт від 31.12.20 (форма КБ-2в) по об`єкту (Гаражі Г-1; Елеватор-шестирядник Н-14), копії платіжних доручень щодо оплати вартості ремонтних робіт та податкові накладні з доказами реєстрації (а.с.234-250 т.1, а.с.1-58 т.2)

14.01.2021 між ТОВ «Добродія Фудз» (замовник) та ТОВ «ШАТРО ІНТЕРІО КОНСТРАКШИН» (підрядник) укладено договір підряду №01/21-Д від 14.01.2021, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується на власний ризик, своїми силами і засобами, за технічним завданням замовника, виконати комплекс ремонтно-оздоблювальних робіт в приміщеннях, що знаходяться на об`єкті: майновий комплекс з переробки сільськогосподарської продукції, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 2 Б, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівської області (а.с.59-60 т.2).

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано: наказ про модернізацію основних засобів від 22.12.2020 №81-Н з додатком (висновок комісії про невідповідність технічним умовам); дефектний акт №1, 2 від 22.12.2020; довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати від 31.03.21 (форма КБ-3); акт приймання передачі будівельного майданчика від 15.01.2021; копії платіжних доручень щодо оплати вартості ремонтних робіт; акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт від 31 березня 2021р. (форма КБ-2в) по об`єкту (Цех, склад Л-6, Л1-1 (5043,2 м.кв.) виробничий цех, склад ГП); акт № 2 приймання виконаних будівельних робіт від 31 березня 2021 (форма КБ-2в) по об`єкту (Зерносклад , Е1 (№2) (1495 кв.м.); копії платіжних доручень щодо оплати вартості ремонтних робіт та копія податкової накладної з доказом її реєстрації (а.с.61-100 т.2).

Контролюючий орган не визнає реальність зазначених господарських операцій, посилаючись на недостатню кількість працівників у контрагентів. Зокрема, за даними форми №1ДФ у ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшин» обліковувалося 39 осіб, а у ТОВ «Шатро Інжиніринг» - 31 особа у 2018 році та 11 осіб у 2020 році, що, на думку контролюючого органу, не відповідає кількості людино-годин, зазначених в актах виконаних робіт.

Однак, як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції було досліджено договори підряду, у яких передбачено, що акти виконаних робіт підписуються сторонами в кінці, тобто після фактичного виконання робіт.

Так, у договорі №08/04/20 від 08.04.2020 (з ТОВ «Шатро Інжиніринг») визначено у п. 3.3. «підрядник зобов`язується закінчити виконання робіт та передати результати робіт замовнику протягом 80 календарних днів з дати здійснення замовником передоплати»; у п. 4.1. «Оплата за виконані підрядником роботи проводиться замовником наступним чином: 10% (що складає 247 211, 33 в т.ч. ПДВ) аванс від загальної вартості робіт сплачується замовником протягом 10 календарних днів з дати підписання даного договору (т.1 а.с. 227-228).

У відповідності до цих пунктів 14.04.2020 позивачем на виконання договору №08/04/20 від 08.04.2020 було перераховано 247 211, 33 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 355099868 (т. 2 а.с.8).

15.04.2020 ТОВ «Добродія Фудз» і ТОВ «Шатро Інжиніринг» підписали акт прийому-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) (т.1 а.с. 234).

Разом з тим, у додатковій угоді №1 від 03.09.2020 до договору підряду №08/04/2020 передбачено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом чотирьох календарних місяців з дати підписання цієї додаткової угоди (а.с. 234 зворот т.1).

Додатковою угодою №2 від 25.11.2020 до договору підряду №08/04/2020 передбачено, що підрядник зобов`язується виконати роботи протягом трьох календарних місяців з дати підписання цієї додаткової угоди (а.с.238 т.1).

Отже, в зазначених вище документах передбачено строк виконання робіт 80 днів з дня отримання передоплати, або 3 місяці, або 4 місяці.

Також, у договорі підряду №01/21-Д від 14.01.2021 з ТОВ «Шатро Інтеріо Констракшин» зазначено у п. 3.1. «підрядник зобов`язується розпочати виконання робіт, передбачених цим договором, не пізніше двадцяти робочих днів з дати підписання даного договору» (а.с.59-60т.2). Оскільки відповідно до даного договору обов`язкова передоплата не передбачалась, ТОВ «Добродія Фудз» перерахувала частково передоплату і сторонами було підписано акт прийому-передачі будівельного майданчика (фронту робіт) від 15.01.2021 (а.с.64 зворот т.2).

Дослідивши надану первинну документацію, колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 620/1274/19, приходить до висновку, що виконання робіт може бути тривалішим ніж один місяць, тобто, дата складання акту форми №КБ-2В не свідчить про те, що всі ці роботи виконувалися саме в цьому місяці, за який складається акт.

Податковий орган ототожнив строк виконання робіт по певному об`єкту і період, за який складається акт виконаних робіт по цьому об`єкту.

А складені акти здачі-приймання робіт можуть бути підписані і після фактичного виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у постанові від 24 листопада 2021 у справі № 640/22390/18.

Щодо посилань апелянта на деякі дефекти первинних документів, як то відсутності посади, особи відповідальної за здійснення господарської операції, суд зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 815/3479/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 2а-2104/12/1370.

Таким чином, оскільки надані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку щодо безпідставності доводів відповідача про недостатність трудових ресурсів у контрагентів та невідповідності деяких первинних документів, оскільки в основі цих висновків та розрахунку людино-годин є виключно припущення перевіряючих та не наведено жодного документального підтвердження, у зв`язку з чим зазначене не є належним та допустимим доказом нереальності здійснення господарських операцій.

До аналогічних висновків прийшов Верховний суд у постанові 23 січня 2020 року у справі №825/378/16.

При цьому, колегією суддів не встановлено фактів, які б свідчили про те, що зміст укладених договорів не відповідає дійсним намірам сторін, і що ці наміри спрямовані на ухилення від сплати податків за фінансово-господарськими результатами. З огляду на що, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що господарські операції із ТОВ «Шатро Інжиніринг» і ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшин» фактично виконувалися у межах господарської діяльності позивача та підтверджені документально.

Щодо невключення в дохід безоплатно отриманої послуги - права користування на торгові марки в період воєнного стану (у вигляді роялті), колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до підпункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла з 01.01.2015) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Статті 138-141 Податкового кодексу України містять виключний перелік випадків, коли фінансовий результат податкового (звітного) періоду коригується. Цей перелік не включає коригувань на суми доходу від безоплатного користування торговими марками.

Згідно з пунктом 5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку П(С)БО 15 «Дохід» - дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Пунктом 3 П(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» визначено, що активи - це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач із ліцензіаром Agrikom Group Limited у додатковій угоді від 01.03.2023 до ліцензійного договору про надання прав на використання знака для товарів та послуг від 01.03.2023 № 0104/2023/DF визначили, що використання торгівельних марок є безоплатним (а.с.172-175 т.2).

Безоплатне отримання виключних майнових прав на торгову марку не створює виникнення активів в бухгалтерському обліку підприємства та не призводить до виникнення доходів. При цьому в податковому обліку підприємства не виникає податкових різниць з податку на прибуток.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду висловлена у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №826/6155/17 про те, що звичайна ціна в операції з безоплатного надання права користування торговою маркою має визначатися за загальним правилом, тобто сторонами договору, та у даному випадку може дорівнювати нулю, оскільки сторони погодили відсутність будь-яких платежів, зокрема у вигляді роялті, за право користування торговими марками.

У пп.71 п.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено перелік операцій для визначення звичайної ціни:

- у разі якщо ціни (націнки) на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена відповідно до правил такого регулювання;

- якщо під час здійснення операції обов`язковим є проведення оцінки, вартість об`єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування за умови, що неможливо застосувати методи, зазначені у підпункті 39.3.1 пункту 39.3 статті 39 цього Кодексу.

- під час проведення аукціону (публічних торгів) звичайною вважається ціна, яка склалася за результатами такого аукціону (публічних торгів), обов`язковість З проведення якого передбачено законом;

- якщо постачання товарів (робіт, послуг) здійснюється на підставі форвардного або ф`ючерсного контракту, звичайною ціною є ціна, яка відповідає рівню ринкових цін на момент укладення такого контракту;

- якщо продаж: (відчуження) товарів, у тому числі майна, переданого у заставу позичальником з метою забезпечення вимог кредитора, здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною ціною є ціна, сформована під час такого продажу;

Як слідує з наведеного вище, до переліку таких вимог безоплатне надання права користування торговою маркою не входить. При цьому, податковим законодавством не передбачена обов`язкова оцінка прав користування торговою маркою.

Таким чином, визначення звичайної ціни є сферою діяльності суб`єктів господарювання, а будь-яке втручання щодо визначення рівня ціни є виходом за межі повноважень податкового органу.

Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 по справі № 826/6155/17 прийшов до висновку, що у статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» серед випадків обов`язкового проведення оцінки майна не передбачено операцій із безоплатного надання права користування торговою маркою. Крім того, податковий орган не є суб`єктом оціночної діяльності у розумінні Закону, тому не уповноважений здійснювати оцінку майнових прав інтелектуальної власності.

Непов`язаність доходів підтверджується тим, що торговельні марки не є ні активом, ні зобов`язанням для позивача, а тому твердження відповідача щодо отриманих доходів, розмір яких належними доказами не підтверджено, є помилковим.

За таких обставин, колегія суддів вважає, зо суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необґрунтованість та безпідставність доводів контролюючого органу щодо заниження задекларованих суб`єктом господарювання показників у рядку 3 Декларацій «Інші доходи».

Щодо нереальності операцій із ТОВ «Агро Дарія» слід зазначити таке.

У квітні 2019 у межах господарської діяльності між ТОВ «Добродія Фудз» (покупець) і ТОВ «Агро Дарія» (постачальник) укладено договір поставки №100419/ зак-ов від 10.04.2019 про придбання зерна вівса врожаю 2018р. у кількості, асортименті, ціною та на умовах поставки відповідно до специфікацій (а.с.119-121 т.2).

Додатковою угодою №1 від 09.08.2021 до зазначеного договору постачальник і покупець визначили найменування товару, а саме: зерно вівса врожаю 2018, 2019 років» (а.с.122 т.2).

На виконання даного договору було складено специфікацію №1 від 10.04.2019, специфікацію №2 від 09.08.2019, специфікацію №3 від 22.08.2019, специфікацію №4 від 13.09.2019 (а.с.127 зворот-129 т. 2) та виписано видаткові накладні №2 від 11.04.2019 на суму 224 236,00 грн., №10 від 12.08.2019 на суму 159 500,00 грн., №11 від 12.08.2019 на суму 159 800,00 грн., №12 від 12.08.2019 на суму 148 900,00 грн., №13 від 13.08.2019 на суму 156 900,00 грн., №14 від 13.08.2019 на суму 164 600,00 грн., №15 від 21.08.2019 на суму 159 400,00 грн., №16 від 22.08.2019 на суму 85 143,00 грн., №17 від 13.09.2019 на суму 181 232,00 грн. (а.с.123-127 т.2).

Транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними №95 від 11.04.2019р., №3 від 12.08.2019р., №2 від 21.08.2019р., №2 від 13.08.2019р., №2 від 12.08.2019р., №1 від 22.08.2019р., №1 від 13.09.2019р., №1 від 12.08.2019р., №1 від 13.08.2019р (а.с.129 зворот 138 т.2).

При отриманні зерна вівса ТОВ «Добродія Фудз» здійснило аналіз якості отриманого товару, що підтверджується відображенням у журналі лабораторних аналізів за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року (а.с.138 зворот-141 т.2).

Позивачем проведено повну оплату за поставлений товар, про що надані копії платіжних доручень (а.с. 141 зворот-148 т.2).

29.12.2021 між сторонами було підписано акт взаєморозрахунків від 21.12.2019 (а.с.122 зворот).

Як було зазначено позивачем, дане зерно вівса придбане у ТОВ «Агро Дарія», використане для виготовлення вівсяних пластівців, а тому відповідає основному виду господарської діяльності ТОВ «Добродія Фудз» і спрямоване на отримання прибутку.

Однак, податковий орган зазначає про нереальність операції, оскільки на перевірку не надані сертифікати, що посвідчують якість поставленого зерна, що передбачено п. 1.3 договору поставки, та не надано перелік документів, наведений у п.9.12 зазначеного договору. В усіх наданих до перевірки видаткових накладних відсутні ПІБ особи ТОВ «Добродія Фудз», яка отримала товар, у наявності тільки підпис. Недоліки, допущені при оформленні видаткових накладних, свідчать про порушення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У товарно-транспортній накладній від 12.09.19 відсутній підпис відповідальної особи вантажовідправника, зазначено лише ПІБ. Печатка вантажовідправника на документі також відсутня. У товарно-транспортних накладних від 12.08.2019, 13.08.2019, 21.08.2019, 12.09.2019 відсутні відомості щодо кількості поставленого товару, а в товарно-транспортній накладній від 12.08.2019 не зазначено який саме товар перевозився. В усіх товарно-транспортних накладних вказано: пункт навантаження - Київська область, тобто в документі відсутнє відображення повної адреси. Недоліки, допущені при оформленні товарно-транспортних накладних свідчать про порушення п.11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363. Замовником автомобільних перевезень у товарно-транспортних накладних зазначається ТОВ «Агро Дарія». Автомобільними перевізниками зазначені контрагенти: ТОВ «Керуш Байт» (код 42635969), ТОВ «Хайбер» (код 41762333), ТОВ «Автокар 777» (код 36303499). Зазначені суб`єкти господарювання в періоді оформлення товарно-транспортних накладних були зареєстровані платниками податку на додану вартість, проте за даними Єдиного реєстру податкових накладних не реєстрували податкові накладні на здійснення перевезень для ТОВ «Агро Дарія». За даними фінансової звітності, поданої ТОВ «Агро Дарія» за 2019 рік, підприємство має основні засоби загальною вартістю 2 тис.грн. На підприємстві працює 1 особа. ТОВ «Агро Дарія» не має земельних ділянок та не орендує їх. Тобто виступати виробником сільськогосподарської продукції не могло. Платником єдиного податку 4 групи ніколи не реєструвалося. Зазначене суперечить умовам договору.

Висновки податкового органу щодо обов`язкового надання сертифікатів якості на зерно вівса спростовуються доказами, наданими позивачем, а саме при прийманні товару проведено дослідження у власній сертифікованій лабораторії, яка проводить контроль якості вхідної сировини. Сертифікати якості не є первинними документами у розумінні вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому не є обов`язковими для підтвердження реальності господарських операцій.

Зазначене підтверджується висновками Верхового суду у постанові від 22.04.2021 у справі № 160/1283/19.

Щодо доставки товару, то у п. 4.2 договору №100419/зак-ов від 10.04.2019р. передбачено, що доставка організовується і оплачується ТОВ «Агро Дарія», а саме: «Поставка товару здійснюється на умовах DAP (франко-склад Покупця) за адресою: Чернігівська обл. смт. Михайло Коцюбинське, вул. Шевченка 2 Б». При цьому, ТОВ «Добродія Фудз» виступав одержувачем товару та не був учасником відносин щодо перевезення товару та складання товарно-транспортних накладних (ТТН).

Верховний Суд у постановах: від 15 травня 2019 року у справі №804/12339/13-а, від 30 серпня 2019 року у справі № 804/17176/14, прийшов до висновку, що відсутність товарно-транспортних накладних або їх окремі недоліки не є обставиною, яка б давала беззаперечні підстави стверджувати про відсутність у платника податків права на формування своїх даних податкового обліку, зокрема податкового кредиту/валових витрат, оскільки зазначені документи є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договорами поставки.

Колегія суддів зазначає, що доводи апелянта про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат та податкового кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що податкові накладні, складені контрагентом, зареєстровані у встановленому порядку в Єдиному реєстрі податкових накладних. Розбіжностей у податковій звітності відповідачем не виявлено. Позбавлення платника податків права на податковий кредит за умови наявності в Єдиному реєстрі податкових накладних належним чином зареєстрованої податкової накладної є безпідставним.

Правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача.

Отже, податковим органом у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, недостовірні та (або) суперечливі.

Щодо закінчення строку придатності товару (крупа гречана), колегія суддів зазначає таке.

Як було встановлено судом першої інстанції, у грудні 2014 ТОВ Добродія Фудз придбано 250 тон крупи гречаної у ПАТ Аграрний фонд. Термін придатності гречаної крупи становить 20 місяців, а за даними бухгалтерського обліку крупа гречана зберігається у ТОВ «Добродія Фудз». Отже, контролюючий орган, ураховуючи, що термін придатності крупи гречаної минув та цю крупу неможливо використати в господарській діяльності, прийшов до висновку, що позивач порушив п.198.5, ст.198 Податкового кодексу України та донарахував податкові зобов`язання з податку на додану вартість при використанні крупи гречаної поза межами господарської діяльності.

Під терміном «господарська діяльність» з метою застосування норм Податкового кодексу України розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Господарська операція, розуміється як факт підприємницької та іншої діяльності, який викликає зміни в структурі усіх ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті вчинення якого очікується отримання економічних вигод, збільшення чи зменшення зобов`язань одержання фінансових результатів. При цьому, окрема господарська операція може і не мати всіх ознак господарської діяльності, зокрема, обов`язковості отримання доходу (прибутковості).

Водночас, саме сукупність господарських операцій за певний період є господарською діяльністю, метою якої є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання суб`єктом господарювання доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов`язана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.

Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків.

І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності. Відповідно до підпункту 14.1.231 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Поняття економічного ефекту в нормах Податкового кодексу України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.

При цьому, не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також, не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.

Однак, з визначеного ПК поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності.

Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненої в межах господарської діяльності платника податків.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції для цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного суду від 02 липня 2020 у справі №560/711/19 та від 19 червня 2020 у справі №160/1446/19.

Підпунктом "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України встановлено наслідки використання платником податків товарів (робіт, послуг), під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків.

Тобто, предметом регулювання пп. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України є випадки свідомого використання платником податків товарів (робіт, послуг) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податків, а нарахування податкових зобов`язань відбувається, якщо товари призначаються платником для їх використання або починають використовуватися платником в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Суд погоджується з судом першої інстанції про те, що для застосування наслідків, передбачених п. г п. 198.5 ст.198 ПК України, податковий орган повинен був під час податкової перевірки звернутися із письмовим запитом про використання/невикористання у господарській діяльності спірної гречки, а не про обставини придбання чи обставини тривалого зберігання. Однак, податковий орган протягом перевірки не звертався з жодними запитами про надання таких документів чи інформації.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях зазначає, що не списував з балансу придбану гречку, строк придатності якої сплив, а планує використовувати у своїй діяльності не за прямим (первісним) призначенням (що відповідає «принципу ділової мети»), а шляхом реалізації іншим суб`єктам з метою використання останніми у своїй господарській діяльності не за прямим (первісним) призначенням (в т.ч. для перемелювання на корм для тварин, та інше.), чому не перешкоджає закінчення терміну зберігання цього товару.

Також, позивачем зазначено про можливість використання гречки для опалення виробничих приміщень шляхом змішування з іншими видами альтернативного палива. Позивач здійснює діяльність з опалення виробних приміщень за допомогою парової котельні в смт. Михайло Коцюбинське, Чернігівської обл., вул. Шевченка, 2б. Технічну можливість використання альтернативного палива підтверджує наданими документами: робочим проекту розробленого проектантами ТОВ «ЕСТЕУ». Вид палива: основні: лузга вівса Допоміжні: газ, відходи III категорії, пілети. Паспортом Котел паровий DBW 4,0 -1,3. Технічний звіт про проведення ремонтно налагоджувальних та тепло-екологічних випробувань парового котла DBW 4,0 -1,3. Позивач також використовує теплогенератор, який придбано у ТОВ «Греко Трейд» за договором №090821 від 04.08.21р. Документами на право власності на приміщення котельні. Придбання для опалення лушпиння соняшникового пресованого гранульованого (паливні гранули), підтверджує видатковими накладними від ТОВ «Контракт Енерджі». Використовує парову котельню також шляхом опалення за допомогою відходів «вівса» і зазначене відображається в бухгалтерському обліку. Газ для опалення приміщення не використовує, що підтверджує Додатковою угодою про розірвання Типового договору розподілу природного газу №094212ВСDHAP056 від 01.05.2016р. з АТ «Оператор газорозподільної системи «ЧЕРНІГІВГАЗ». Крім того, 01 липня 2022 року уклав договір купівлі-продажу обладнання для виготовлення паливних гранул з ТОВ «АРТМАШ», за яке сплачено перший платіж 50%, що підтверджується платіжним дорученням ( а.с. 175-215 т.2)

Зазначені документи підтверджують можливість використання спірної гречки у діяльності товариства.

Використання у господарській діяльності продукції, строк використання якої сплинув не за прямим (первісним) призначенням не заборонено законом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 у справі №420/3062/19, у якій суд прийшов до висновку, що неможливість використання активу за своїм початковим призначенням внаслідок спливу строку його придатності не є беззаперечною підставою для застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України у разі існування можливості його використання у господарській діяльності та отримання певного економічного ефекту від його реалізації, зокрема, за наслідками його переробки, що має відповідати вимогам чинного законодавства.

Проведення платником податку на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки інвентаризації товарів є єдиним встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку і, відповідно, використання чи невикористання платником податку таких товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. (постанова Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №807/1556/17).

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження свого рішення про застосування положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України до ТОВ «Добродія Фудз».

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки про порушення позивачем податкового законодавства є необґрунтованими, як наслідок, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що ґрунтуються на зазначених висновках акта перевірки, є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши вказані вище та всі інші доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

При цьому, оскільки апеляційна скарга не містить жодних обґрунтувань та/або посилань скаржника на незаконність рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу, то колегія суддів, в силу частини 1 статті 308 КАС України, не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 19.03.2026.