Справа № 200/4653/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
200/4653/25: Адміністративні справи (з 01.01.2019); Справи, що виникають з відносин публічної служби, зокрема справи щодо; проходження служби, з них; військової служби.
Надіслано судом: 19.03.2026. Зареєстровано: 20.03.2026. Забезпечено надання загального доступу: 23.03.2026.
Дата набрання законної сили: 19.03.2026
Номер судового провадження: 850/8934/25
ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року справа №200/4653/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року по справі №200/4653/25 (суддя І інстанції Аляб`єв І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 Міністерства оборони України в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невжиття заходів для звільнення ОСОБА_1 із військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі пп «ж» п. 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача звільнити ОСОБА_1 із військової служби у зв`язку з закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі пп «ж» п. 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Позивач наголошує на тому, що ним 24.02.2022 був укладений контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України під час дії воєнного стану строком на три роки, який припинив дію з 23.02.2025. Позивач не висловлював бажання продовжувати військову службу, нового контракту не укладав та подав рапорт про звільнення із військової служби у зв`язку із закінченням строку служби у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Відтак, позивач вважає, що він має право на звільнення із військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі пп «ж» п. 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач та Військова частині НОМЕР_2 уклали контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України строком з 24.02.2022 по 23.02.2025.

Згідно наказу Військової частини НОМЕР_2 від 16.03.2022 №50 солдата ОСОБА_1 , стрілець відділення, призначено на посаду та зараховано до списків особового складу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.01.2025 р. № 13 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено: 1.2. Солдата ОСОБА_1 , водія кулеметного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_3 , призначеного наказом військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 10 січня 2025 року №14-РС на посаду робітника підсібного 1 інженерного відділення 3 інженерного взводу 1 інженерної роти Військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що прибув до нового місця служби.

Позивач від 15.01.2025 р. подав рапорт про звільнення його з військової служби на підставі пп. «ж» п. 3 ч. 5 с. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. До даного рапорту був доданий контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України. Який був укладений на три роки, набирає чинності з 24.02.2022 р. та припиняє дію 23.02.2025 р. або достроково з підстав та у порядку, визначених Положенням про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 09.04.2025 р. № 2161/1014 повідомлено позивача, що згідно з пп. «ж» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Рапорт позивача про звільнення з військової служби у військовій частині НОМЕР_1 по закінченню контракту був зареєстрований 17.02.2025 р. № 2161/550. Та направлений до військової частини НОМЕР_4 . З військової частини НОМЕР_4 документи повернулись без реалізації, по причині, що Ваш контракт був укладений з військовою частиною НОМЕР_2 24.02.2024 р. у військовому резерві, строком на три роки. Відповідно до Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» Глави IV Проходження військової служби, Статті 23. Строки військової служби. Військова служба у військовому резерві не входить в строки військової служби. Таким чином, ОСОБА_1 не має право звільнитись по закінченню контракту, згідно пп. «ж» п. 3 ч. 5 с. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Громадяни проходять військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 2232-ХІІ).

За приписами частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-ХІІ визначені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 10 статті 2 Закону №2232-ХІІ встановлено, що на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву.

Згідно з підпунктом 3 частини шостої статті 23 Закону №2232-ХІІ для громадян України, які призвані на військову службу, встановлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, - на строки, визначені рішенням Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Відповідно до пп. «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах, під час проведення мобілізації та дії воєнного стану, зокрема, у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем 24.02.2022 було укладено контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України строком з 24.02.2022 по 23.02.2025.

Порядок проходження військової служби у військовому резерві регламентується розділом V Закону №2232-ХІІ, згідно частини 2 статті 26-1 якого з особою, яка відповідає вимогам, зазначеним у частині першій цієї статті, укладається контракт про проходження служби у військовому резерві відповідно Збройних Сил України або інших військових формувань.

Відповідно до частини 4 статті 26-1 Закону №2232-ХІІ особливості проходження служби у військовому резерві, в тому числі виконання резервістами обов`язків служби у військовому резерві, визначаються цим Законом та відповідними положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.

Указом Президента України від 29.10.2012 №615/2012 затверджено Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України (далі Положення №615/2012). Відповідно до пункту 8 Положення №615/2012 початком проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день видання наказу керівника органу військового управління, командира (начальника) військової частини (установи) (далі - командир (начальник) військової частини (установи)) про прийняття (зарахування) громадянина на службу у військовому резерві і призначення на посаду, яка комплектується резервістами.

Закінченням проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день закінчення строку контракту або інший день, зазначений у пункті 30, абзаці другому пункту 120-1-цього Положення, але не раніше дня видання наказу командира (начальника) військової частини (установи) про звільнення резервіста зі служби у військовому резерві.

Підпунктом 1 пункту 12 Положення №615/2012 визначено, на службу у військовому резерві в добровільному порядку (за контрактом) приймаються військовозобов`язані (крім тих, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації), які пройшли професійно-психологічний відбір, визнані придатними до служби у військовому резерві за станом здоров`я та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до пп.5 пункту 12 Положення №615/2012 в особливий період звільнені з військової служби особи, які за своїми професійно-психологічними характеристиками і станом здоров`я придатні до служби у військовому резерві та відповідають встановленим вимогам проходження служби у військовому резерві, зараховуються на службу у військовому оперативному резерві в обов`язковому порядку.

Пунктом 16 Положення №615/2012 визначено, що у разі прийняття громадянина на службу у військовому резерві з ним укладається контракт за формою, що додається. Контракт - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, військова частина Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, для встановлення правових відносин під час проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 20 Положення №615/2012 визначено, що перший контракт укладається, зокрема, із резервістами, прийнятими на посади рядового складу, - строком на 3 роки.

За приписами пункту 28 Положення №615/2012 контракт припиняється (розривається), а резервіст звільняється зі служби у військовому резерві: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту.

Водночас, Положенням №615/2012 визначені особливості проходження служби у військовому резерві під час особливого періоду.

Так, згідно пункту 120-1 Положення №615/2012 контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві не може бути припиненим (розірваним) в особливий період, а громадянин, який його уклав та зарахований до військового оперативного резерву, продовжує службу у військовому резерві на умовах, визначених законодавством, до завершення особливого періоду. Після завершення особливого періоду громадяни, які проходили службу у військовому оперативному резерві, мають право в добровільному порядку укласти контракт на проходження служби у військовому резерві на умовах, визначених законом.

Частиною 2 статті 26-2 Закону №2232-ХІІ також встановлено, що контракт про проходження громадянином України служби у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань не може бути припиненим (розірваним) в особливий період, а громадянин, який його уклав та зарахований до військового оперативного резерву, продовжує службу у військовому резерві Збройних Сил України або інших військових формувань на умовах, визначених законодавством, до завершення особливого періоду.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, відповідачем правомірно було відмовлено у звільненні позивача із військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану на підставі пп «ж» п. 3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів вважає, що передумовою для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною є невчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

В межах спірних правовідносин, колегія суддів не вбачає протиправної бездіяльності в діях відповідача, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд зазначає, що ці доводи були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції під час розгляду та ухвалення рішення, їм була надана відповідна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанцій норм матеріального права, у апеляційній скарзі не наведено.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року по справі №200/4653/25 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2025 року по справі №200/4653/25- залишити без змін.

Повне судове рішення складено 19 березня 2026 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

А.В. Гайдар

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...