Справа № 160/14852/25
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 20.03.2026. Зареєстровано: 21.03.2026. Забезпечено надання загального доступу: 23.03.2026.
Дата набрання законної сили: 18.02.2026
ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/14852/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року (головуючий суддя Сластьон А.О.)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідача-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 22.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-2), просив:

-визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №28 від 14.05.2025;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи за Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких надає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановами Кабінету Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 та від 26.01.1991 року № 10:

з 28.09.1990 по 31.12.1991 та

з 01.01.1992 по 22.02.1993, а також періоди роботи за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року №162, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461:

з 01.10.1994 по 01.01.2002, з 30.03.2002 по 15.01.2003, з 16.01.2003 по 22.01.2006, з 01.03.2006 по 31.12.2007, з 01.01.2008 по 29.02.2008, з 08.12.2008 по 15.04.2009, з 16.04.2009 по 20.12.2009, з 31.12.2009 по 23.12.2012, з 24.12.2012 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 01.10.2014, з 02.10.2014 по 17.04.2016, з 18.04.2016 по 02.08.2016, з 03.08.2016 по 28.07.2022, з 29.07.2022 по 30.11.2022 та з 01.12.2023 по 30.11.2024;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII, з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 року №1-р/2020 з 07.05.2025.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.05.2025 року позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Cписком №2. Відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку та відсутністю необхідного пільгового стажу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 - позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах №28 від 14.05.2025.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу позивача періоди роботи за Списком №1:

з 28.09.1990 до 31.12.1991 та з 01.01.1992 до 22.02.1993, а також періоди роботи за Списком № 2 з 01.10.1994 до 01.01.2002, з 30.03.2002 до 15.01.2003, з 16.01.2003 до 22.01.2006, з 01.03.2006 до 31.12.2007, з 01.01.2008 до 29.02.2008, з 08.12.2008 до 15.04.2009, з 16.04.2009 до 20.12.2009, з 31.12.2009 до 23.12.2012, з 24.12.2012 до 28.02.2013, з 01.03.2013 до 01.10.2014, з 09.02.2017 до 28.07.2022, з 29.07.2022 до 30.11.2023 та з 01.12.2023 до 30.11.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 07.05.2025 призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Не погодився з рішенням суду першої інстанції відповідач-1, подав апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову. посилається на те, що страховий стаж позивача на дату звернення за призначенням пенсії становить 35 років 04 місяців 01 день. Пільговий стаж за списком №2 становить 02 роки 04 місяців 07 дні. До пільгового стажу не зараховано період роботи: з 09.02.2017 до 30.11.2024 згідно з довідкою від 09.12.2024 №229/155, оскільки довідка не відповідає вимогам пункту 20 постанови від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», до справи не надано накази про атестацію робочих місць за спірні періоди. Також, до пільгового стажу не зараховано період трудової діяльності позивача з 28.09.1990 до 01.10.2014 згідно з довідкою від 18.09.2024 №440, оскільки довідка не відповідає вимогам пункту 20 Постанови від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», в довідці відсутня інформація про право підпису Заступника Голови Правління.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також позивач просить стягнути з відповідача-1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач, громадянка України, не перебуває на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, пенсію не отримує.

07.05.2025 року позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Розглянувши подані позивачем документи, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 14.05.2025 прийняло рішення №28 про відмову в призначенні позивачу пенсії. В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідач зазначив, що позивач набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 стаття 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) з досягненням пенсійного віку та за наявності необхідного пільгового стажу. Вік заявниці на момент звернення за призначенням пенсії - 52 роки 09 місяців, страховий стаж - 35 років 04 місяці 01 день, пільговий стаж за Списком №2 - 02 роки 04 місяці 07 днів.

Відповідно до форми РС-ПРАВО, позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком №2 наступні періоди: з 02.10.2014 до 08.02.2017. Періоди з 28.09.1990 до 31.12.2003; з 01.01.2004 до 01.10.2014; з 09.02.2017 до 31.03.2025 зараховано до загального страхового стажу.

Позивач вважає протиправним рішення відповідача-1 від 14.05.2025 №28 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

Відповідно до ч. 1ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

На підставі п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано:

періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (Порядок №383).

Згідно пункту 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках:

за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 28.09.1990 позивачка у період з 28.09.1990 до 01.10.2014 працювала у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», а з 02.10.2014 до 30.11.2024 у Акціонерному товаристві «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат.

Згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або в відповідних записів у ній № 440 від 18.09.2024 ОСОБА_1 працювала у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат «ПрАТ «ЮКРЕЙНІНА КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» у наступні періоди:

-з 28.09.1990 до 31.12.1991 на посаді, яка передбачена списком №1 Апаратник у виробництві титану та рідких металів, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць № 33 від 25.01.1995;

-з 01.01.1992 до 22.02.1993 на посаді, яка передбачена списком №1 Апаратник у виробництві титану та рідких металів, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць № 33 від 25.01.1995;

-з 01.10.1994 до 01.01.2002 на посаді, яка передбачена списком №2 центрифугувальник, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №33 від 13.03.2001, №112 від 13.03.2001;

-з 30.03.2002 до 15.01.2003 на посаді, яка передбачена списком №2 центрифугувальник, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №33 від 13.03.2001, №112 від 13.03.2001;

-з 16.01.2003 до 22.01.2006 на посаді, яка передбачена списком №2 центрифугувальник, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №112 від 13.01.2001;

-з 01.03.2006 до 31.12.2007 на посаді центрифугувальник, яка передбачена списком №2, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №112 від 13.01.2001;

-з 01.01.2008 до 29.02.2008 на посаді, яка передбачена списком №2 концентраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №79 від 07.03.2007;

-з 08.12.2008 до 15.04.2009 на посаді, яка передбачена списком №2 концентраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №79 від 07.03.2007;

-з 16.04.2009 до 20.12.2009 на посаді, яка передбачена списком №2 концетраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №79 від 07.03.2007;

-з 31.12.2009 до 23.12.2012 на посаді, яка передбачена списком №2 концетраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №79 від 07.03.2007, №35 від 08.02.2012;

-з 24.12.2012 до 28.02.2013 на посаді, яка передбачена списком №2 концетраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №35 від 08.02.2012;

-з 01.03.2013 до 01.10.2014 на посаді, яка передбачена списком №2 концетраторником, посада атестована відповідно до наказу про атестацію робочих місць №35 від 08.02.2012.

Згідно з довідкою №378 від 26.08.2024 Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат перейменований у Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат наказом Міністерства промисловості України №103 від 26 грудня 1993 року.

Наказом №2/1 від 20.07.1998 Державної акціонерної компанії "Українські поліметали" на виконання пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення Державної акціонерної компанії "Українські поліметали", комбінату затверджений статус дочірнього підприємства компанії.

На виконання Указу Президента України від 07.07.2004 №765/2004 "Про заходи по забезпеченню розвитку виробництва двуокису титана і підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств по видобутку руди" ільменіту, протоколу загальних зборів акціонерів ДАК "Українські поліметали" №13/2 від 30.08.2004, наказу ЗАТ "Кримський ТИТАН" від 01.10.2004 №10 - ДП "ВДГМК" ДАК "Українські нолімешш" реорганізовано у філію "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ЗАТ "Кримський ТИТАН".

Найменування підприємства "філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ЗАТ "Кримський ТИТАН" з 05.05.2011 змінено на "філію "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ПрАТ "Кримський ТИТАН". Наказ від 26.04.2011 №87.

Найменування підприємства "філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ПрАТ "Кримський ТИТАН" з 24.03.2015 змінено на "філію "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" ПрАТ "ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС". Рішення акціонерів від 18.03.2015 №70.

Відповідно до довідки підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №229/115 від 09.12.2024 позивач працювала у Акціонерному товаристві «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» у наступні періоди:

-з 02.10.2014 до 17.04.2016 на посаді, передбаченої Списком №2 концетраторник дільниці отримання формувальних пісків збагачувального виробництва.

-з 18.04.2016 до 02.08.2016 на посаді, передбаченої Списком №2 машиніст конвеєра дільниці отримання формувальних пісків збагачувального виробництва;

-з 03.08.2016 до 28.07.2022 на посаді, передбаченої Списком №2 машиніст конвеєра дільниці отримання формувальних пісків збагачувального виробництва;

-з 29 липня 2022 до 30.11.2023 на посаді, передбаченої Списком №2 машиніст конвеєра дільниці отримання формувальних пісків збагачувального виробництва.

Аналіз записів трудової книжки позивача та відповідних довідок дає підстави для висновку, що позивач має відповідні записи в уточнюючих довідках та трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її стажу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати до пільгового стажу позивача.

Щодо доводів Головного управління Пенсійного органу в Донецькій області в оскаржуваному рішенні щодо ненадання позивачем наказів за атестацію робочих місць за спірні періоди та непідтвердження права підпису Заступника Голови Правління у довідці від 18.09.2024 №440.

В силу частини 3 ст. 44 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV органам Пенсійного фонду надано право вимагати і отримувати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інші відомості, передбачені законодавством для визначення права на пенсію.

Однак, як свідчать матеріали справи, вказаних дій відповідач-1 не вчиняв, тим самим не дотримавшись вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих пенсіонером документів.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що періоди роботи позивача:

з 28.09.1990 до 31.12.1991 та з 01.01.1992 до 22.02.1993 підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 1, а також періоди роботи з 01.10.1994 до 01.01.2002, з 30.03.2002 до 15.01.2003, з 16.01.2003 до 22.01.2006, з 01.03.2006 до 31.12.2007, з 01.01.2008 до 29.02.2008, з 08.12.2008 до 15.04.2009, з 16.04.2009 до 20.12.2009, з 31.12.2009 до 23.12.2012, з 24.12.2012 до 28.02.2013, з 01.03.2013 до 01.10.2014, з 09.02.2017 до 28.07.2022, з 29.07.2022 до 30.11.2023 та з 01.12.2023 до 30.11.2024 - належить зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2.

З урахуванням того пільгового стажу, що підлягає зарахуванню за наслідком виконання рішення у цій справі, пільговий стаж позивача становить понад 10 років, що є достатнім для призначення пільгової пенсії за віком.

Водночас, з приводу зарахування періодів роботи до пільгового стажу за Списком №2 суд першої інстанції зазначив, що періоди роботи позивача з 02.10.2014 до 08.02.2017 не підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача, оскільки відповідно до форми РС-ПРАВО, даний період вже зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №2.

Тому дана вимога не підлягає задоволенню.

Щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, починаючи з 10.01.2025 (дати звернення за призначенням пенсії), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

При цьому, статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «б» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

Законом України від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в новій редакції, пунктом «б» якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок.

У частині першій статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 року №213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Крім того, пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 року №213-VIII, передбачено запровадження правил поетапного збільшення показника вікового цензу.

Таким чином, статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України від 02.03.2015 року №213-VIII набрав чинності з 01.04.2015 року.

При цьому з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який відповідно до його преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 року) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Згідно абзацу 1 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди:

1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, і після набрання чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за списком №2 регламентувались пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII у новій редакції також викладений пункт 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми Закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме:

пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та

пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Положення згаданих законів щодо підстав призначення пенсій на пільгових умовах за списком №2 були повністю ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення" Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року № 213-VIII.

Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам».

Конституційний Суд України у вищевказаному рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 року №213-VIII, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами «б» -«г» статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 року №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.

Однак оспорюваними положеннями Закону від 02.03.2015 року №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 року №213-VIII.

Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, з 23.01.2020 року чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за списком №2, а саме:

пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та

пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Відносно обставин справи, що розглядається, означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VIII та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону - №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII чи №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на вищенаведені приписи пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, якою чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Отже, дане рішення Конституційного Суду України стосується осіб, які працювали на посадах за Списком №2 до 01.04.2015 і станом на час внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року №213-VIII до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року №1788-XII мали легітимне очікування на призначення пенсії у віці 50 років.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач набула до 01.04.2015 необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком за Списком №2.

Відтак, позивачка могла мати легітимні очікування щодо виходу на пенсію у відповідності до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 підлягає застосуванню в межах спірних правовідносин, оскільки поширює свою дію на позивача, адже остання станом на 01.04.2015 мала необхідний пільговий стаж для призначення пенсії.

Норми п.2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV та п. «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одне і те ж коло відносин, при цьому, вони явно суперечать один одному.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV.

Відтак, відмова у призначенні пенсії з підстав недосягнення позивачем пенсійного віку є протиправною.

Таким чином, позивач набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 14.05.2025 №28 є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи те, що судом встановлена протиправність рішення про відмову в призначенні пенсії та наявність підстав для призначення позивачу пенсії за віком за Списком №2, права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій призначити позивачу пенсію за віком за Списком №2, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Так, згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

З урахуванням тієї обставини, що дії відповідача у розглядуваній ситуації не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Також, задоволення позовних вимог у такий спосіб є найбільш ефективним способом захисту, оскільки виключить необхідність ініціювання позивачем нових судових проваджень в разі, коли за наслідком повторного розгляду заяви відповідач відмовить у призначенні пенсії.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 07.05.2025, суд першої інстанції зазначив таке.

Належним відповідачем в цій частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи та призначити пенсію є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (Порядок № 22-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі постанови №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що аналіз положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Враховуючи вимоги Порядку №22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Отже, з огляду на пункти 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у правовідносинах щодо призначення позивачу пенсії є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у її призначенні.

Тому саме ГУ ПФУ в Донецькій області має здійснити зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача та здійснити призначення пенсії позивачу.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію на пільгових умовах слід відмовити.

В силу того, що в частині відмови у задоволенні позову рішення суду першої інстанції не оскаржується, тому в цій частині апеляційний перегляд не здійснювався.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС).

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Враховуючи, що правило пропорційного стягнення судового збору при частковому задоволенні позову стосується тільки вимог майнового характеру, тоді як заявлений позов містить вимоги немайнового характеру, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн., підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Позивач просить стягнути з відповідача-1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000грн згідно договору від 18.05.2025 про надання правничої допомоги.

Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000грн, оскільки в договорі від 18.05.2025 про надання правничої допомоги не зазначено про витрати в суді апеляційної інстанції та не надано будь-яких документів, що підтверджують вказані витрати.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2025 року залишити без змін.

Заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області) витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000грн залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 18.02.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...