Справа № 320/10334/25
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

19 березня 2026 року

м. Київ

справа №320/10334/25

адміністративне провадження № К/990/10684/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу керівника Київської обласної прокуратури

на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року

у справі №320/10334/25

за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області

до Відділу освіти Сквирської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У березні 2025 року заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області звернувся до адміністративного суду з позовом до Відділу освіти Сквирської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відділу освіти Сквирської міської ради щодо ненарахування та невиплати випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Сквирської міської ради, які мали статус дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які закінчили навчання у 2022-2023 та 2023-2024 навчальних роках, одноразової грошової допомоги у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбаченої частиною сьомою статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року №2342-IV (далі - Закон №2342-IV);

- зобов`язати відділ освіти Сквирської міської ради нарахувати та виплатити всім випускникам загальноосвітніх навчальних закладів комунальної форми власності Сквирської міської ради одноразову грошову допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбачену частиною сьомою статті 8 Закону №2342-IV з розміру, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-IX (далі - Закон №2710-IX) та Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09 листопада 2023 року №3460-IX (далі - Закон №3460-IX).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року, позов повернуто особі, яка його подала.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, керівник Київської обласної прокуратури 05 березня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.

У касаційній скарзі прокурор зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували положення статей 46, 51, 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), статей 1, 5, 8, 25 Закону України «Про охорону дитинства», статей 8, 25 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року №2342-IV (далі - Закон №2342-IV) та з порушенням положень статей 2, 5, 9, 53, 54, пункту 1 частини четвертої статті 169, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при визначенні підстав для представництва інтересів держави, без урахування висновків з питання застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №810/2763/17, а також постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №164/1907/16-а, від 30 березня 2023 року у справі №160/12744/22.

Крім того, покликається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII і статті 13 КАС України.

Наведені норми свідчать про те, що оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Суд першої інстанції виходив з того, прокурор не надав належного обґрунтування наявності самостійних інтересів держави у спірних правовідносинах. Водночас зміст позову свідчить про те, що вимоги спрямовані на захист прав конкретних фізичних осіб (випускників-сиріт 2022- 2024 років), а не широкого чи невизначеного кола осіб або інтересів громади в цілому. Суд підкреслив, що роль прокурора є субсидіарною і він не може бути альтернативним суб`єктом звернення, замінюючи належних законних представників або органи опіки та піклування, які мають першочергове право на захист прав дітей.

Суд також зазначив, що прокурор не дотримався вимог, передбачених положеннями статті 23 Закону №1697-VII. Крім того, не було доведено, що ці особи є неспроможними самостійно захистити свої права. Оскільки право прокурора на звернення до суду не може тлумачитися розширено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття провадження та повернув позовну заяву.

Суд апеляційної інстанції, постановою від 09 лютого 2026 року залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року без змін, виходив з того, що прокурор не може бути альтернативним суб`єктом звернення до суду. Захист прав дітей-сиріт покладено законом на органи опіки та піклування та служби у справах дітей. На переконання апеляційного суду прокурор не довів, що ці органи не здійснюють або неналежним чином здійснюють свій обов`язок, а також не обґрунтував, у чому саме полягає інтерес держави у справі, яка фактично стосується приватних інтересів конкретних випускників.

Апеляційний суд окремо підкреслив, що прокурор порушив процедуру, визначену статтею 23 Закону №1697-VII, не повідомивши заздалегідь про намір звернутися до суду самих громадян або їхніх представників.

У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що правовідносини подібні до тих, що склалися у справі, що розглядається вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Так, у постанові від 19 березня 2024 року у справі №340/11/23 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що обраний прокурором спосіб звернення до суду в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Петрівської селищної ради з посиланням на перший виключний випадок (якщо захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження) не спрямований на захист інтересів держави у сфері охорони дитинства у сфері соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

У зазначеній постанові Верховний Суд констатував, що поданий прокурором позов направлений на захист прав конкретно визначених осіб, у спосіб фактично надання правничої допомоги таким особам, що не узгоджується із Конституцією України та європейськими стандартами в частині повноважень, якими наділений прокурор щодо представництва прокурором інтересів держави в суді та свідчить про намагання прокурора повернутись до так званого «загального нагляду» (нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина; нагляду за додержанням законів із цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами).

Водночас, Верховний Суд у цій постанові зазначив, що прокурор у справі №340/11/23 не виконав вимоги законодавства щодо обґрунтування наявності підстав для представництва та не дотримався встановленого процесуальним законодавством порядку звернення до суду та вказав на відсутність підстав для відступу від правових висновків, сформованих Верховним Судом у постановах від 18 листопада 2021 року у справі №140/4953/20, від 07 серпня 2023 року у справі №120/2940/23, від 11 жовтня 2023 року у справі №120/6160/23 та від 31 жовтня 2023 року у справі №480/1729/23, у яких зазначено про те, що прокурор, звертаючись із позовом до суду на захист прав та інтересів фізичних осіб, які ним вказані у позовній заяві та які, на його переконання, незаконно були позбавлені наданих державою гарантій у сфері захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, фактично звертається не в інтересах держави, а в інтересах громадянина.

За таких обставин Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для повернення позову керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області, оскільки ним не виконано вимоги законодавства щодо обґрунтування підстав для звернення до адміністративного суду в інтересах держави.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що оскаржувані судові рішення ухвалені ними без додержання норм матеріального і процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За викладених обставин Суд вважає, що касаційну скаргу керівника Київської обласної прокуратури слід визнати необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження.

Подібна позиція щодо визнання за аналогічних обставин, викладених у касаційній скарзі прокурора, необґрунтованими висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 04 червня 2024 року у справі №360/1150/23, від 11 жовтня 2024 року у справі №440/11098/23, від 04 листопада 2024 року у справі №140/30509/23, від 30 травня 2025 року у справі №160/6573/25.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою керівника Київської обласної прокуратури на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №320/10334/25 за позовом заступника керівника Білоцерківської окружної прокуратури Київської області до Відділу освіти Сквирської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа