Справа № 380/22372/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 рокусправа № 380/22372/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у збільшенні пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статур гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 10.11.2024 перерахунок та виплату пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника із збільшенням на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ОСОБА_1 має на утриманні двох дітей на яких отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Вказала, що вона і діти мають статус осіб, які проживають в гірській місцевості, а тому має право на отримання 20% гірської доплати. У зв`язку з відмовою у встановленні такої доплати, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 17.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що 21.05.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою в зв`язку із допризначенням пенсії долучивши посвідчення громадян, який проживають на території гірського населеного пункту на неповнолітніх дітей ОСОБА_2 (посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.11.2023) та ОСОБА_3 (посвідчення серія НОМЕР_2 від 28.03.2013). Повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.12.2025 № 39 здійснено перерахунок пенсії. Відповідно з 01.06.2025 проведено перерахунок пенсії з врахуванням підвищення як жителю гірського району. Розмір пенсійної виплати з 01 червня 2025 становить 14428,69 грн., в тому числі: 11811,42 грн.- розмір пенсії за віком (середньомісячний заробіток 26493,10 грн. (15057,09 х індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,75951) х коефіцієнт стажу 0,44583); 11811,42 грн.- розмір пенсії по втраті годувальника; 212,49 грн.- доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2)(за 9 років); 100- %для обчислення пенсії в разі втрати годувальника; 12023,91 грн.- розмір пенсії по втраті годувальника; 1202,39 грн.- підвищення як жителю гірського району. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

За матеріалами пенсійної справи № 39 ОСОБА_1 02.01.2025 звернулася за призначенням пенсії в разі втрати годувальника на утриманців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , долучивши посвідчення посвідчення громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту на ОСОБА_1 (посвідчення серія НОМЕР_3 від 09.07.2001).

З 10.11.2024 позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника без врахування підвищення гірської надбавки.

Вказані обставини не заперечуються позивачем.

21.05.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою в зв`язку із допризначенням пенсії долучивши посвідчення громадян, який проживають на території гірського населеного пункту на неповнолітніх дітей ОСОБА_2 (посвідчення серія НОМЕР_1 від 02.11.2023) та ОСОБА_3 (посвідчення серія НОМЕР_2 від 28.03.2013).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.12.2025 № 39 здійснено перерахунок пенсії. Відповідно з 01.06.2025 проведено перерахунок пенсії з врахуванням підвищення як жителю гірського району. Розмір пенсійної виплати з 01 червня 2025 становить 14428,69 грн., в тому числі: 11811,42 грн.- розмір пенсії за віком (середньомісячний заробіток 26493,10 грн. (15057,09 х індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,75951) х коефіцієнт стажу 0,44583); 11811,42 грн.- розмір пенсії по втраті годувальника; 212,49 грн.- доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2)(за 9 років); 100-% для обчислення пенсії в разі втрати годувальника; 12023,91 грн.- розмір пенсії по втраті годувальника; 1202,39 грн.- підвищення як жителю гірського району.

Листом від 28.08.2025 № 17660-18776/К-52/8-1300/25 відповідач повідомив позивача про те, що після розроблення програмного забезпечення, особові рахунки одержувачів пенсій, в яких встановлено підвищення за проживання на території населення пункту, якому надано статус гірського, будуть переглянуті та доопрацьовані.

Вважаючи такі дії відповідача дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у збільшенні пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статур гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом, який встановлює критерії, за якими населені пункти набувають статусу гірських, визначає основні засади державної політики щодо розвитку гірських населених пунктів та гарантії соціального захисту громадян, що у них проживають, працюють або навчаються є Закон України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 за №56/95-ВР (далі Закон №56/95-ВР).

За змістом частини 1 статті 5 Закону №56/95-ВР статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Посвідчення видається також окремим громадянам інших населених пунктів та тим, які проживають за межами населених пунктів, умови проживання яких відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону, а також громадянам, які постійно працюють або несуть службу на лісогосподарських підприємствах, гідрометеорологічних станціях, заставах, обсерваторіях, інших об`єктах, що розташовані поза межами населених пунктів в місцевостях, що відповідають критеріям, передбаченим у статті 1 цього Закону (частина 2 статті 5 Закону №56/95-ВР).

За змістом підпункту 5 пункту 2.6. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються такі документи, зокрема, документи про надання статусу особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського (для підвищення пенсії згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні»).

Як слідує зі змісту долучених позивачем до позовної заяви посвідчень серії НОМЕР_3 від 09.07.2001, серії НОМЕР_1 від 02.11.2023, серії НОМЕР_2 від 28.03.2013 позивач та її діти є громадянами, які проживають на території гірського населеного пункту і мають право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Вказані посвідчення, як встановлено судом, надавалось позивачем разом із заявою від 21.05.2025. При цьому, вказана обставина не заперечується сторонами.

Сторонами не заперечується факт наявності права у позивача на отримання вказаної доплати до призначеної пенсії.

Крім того відповідач не надав суду доказів того, що станом на момент звернення позивач не проживав в гірському населеному пункті.

Отже суд встановив, що позивач звертався до відповідача із заявою щодо здійснення перерахунку пенсії з відповідною надбавкою у 20% як жителю гірського населеного пункту.

З відзиву відповідача, а також доданого до нього розпорядження про перерахунок пенсії, слідує, що з 01.06.2025 проведено перерахунок пенсії з врахуванням підвищення як жителю гірського району. Розмір пенсійної виплати з 01 червня 2025 становить 14428,69 грн, в тому числі: 11811,42 грн - розмір пенсії за віком (середньомісячний заробіток 26493,10 грн (15057,09 х індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 1,75951) х коефіцієнт стажу 0,44583); 11811,42 грн - розмір пенсії по втраті годувальника; 212,49 грн - доплата за понаднормовий стаж (ст. 28 ч. 1 абз. 2)(за 9 років); 100-% для обчислення пенсії в разі втрати годувальника; 12023,91 грн- розмір пенсії по втраті годувальника; 1202,39 грн - підвищення як жителю гірського району.

Разом з тим, призначений розмір спірної доплати не відповідає розміру 20 відсотків від призначеної пенсії.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача в частині не включення до розміру пенсії позивача сум підвищення жителям гірських районів розміру державних пенсій на 20 відсотків, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював чітку правову позицію щодо неприпустимості внесення змін до інших законів через Закон про Державний бюджет України.

У Рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 Конституційний Суд України зазначив, що законом про Державний бюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві та може призвести до скасування або обмеження прав і свобод громадян.

Також у Рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 Конституційний Суд України підкреслив, що внесення змін до законів України через закон про Державний бюджет, зокрема щодо статусу суддів, оплати праці та інших соціальних гарантій, є неконституційним, оскільки це призводить до звуження обсягу раніше встановлених гарантій.

Аналогічні правові висновки також сформовані Верховним Судом у постанові від 06.09.2021 у справі №240/722/20, де зазначено, що метою та особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами, спрямовані на їхній соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій. Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (стаття 48 Конституції України) (Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 №6-рп/2007).

Суд зазначає, що Закон України «Про Державний бюджет України» є актом щорічної дії, який визначає основні показники доходів і видатків державного бюджету, а також напрями бюджетної політики на відповідний рік. Змістовно цей закон має обмежене регулююче призначення й не може використовуватись як засіб для внесення змін до чинного законодавства, тим більше до законів, які встановлюють права, обов`язки та гарантії громадян.

Відповідно до статей 6, 8, 19 та 92 Конституції України, законодавство України має відповідати принципам верховенства права, стабільності та юридичної визначеності. Зокрема, положення статті 92 Основного Закону чітко визначають, що виключно законами України визначаються права і свободи громадян, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.

Слід звернути увагу, що зміст пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», відповідно до якого встановлено, що у 2025 році частина 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, по суті змінює зміст вказаної норми спеціального закону, надаючи уряду повноваження визначати порядок і розміри підвищення пенсій громадянам, які проживають у гірських населених пунктах. Проте на час виникнення публічно-правових відносин, зокрема на час звернення позивача із заявою від 21.05.2025 про здійснення перерахунку пенсії з врахуванням такої надбавки, Кабінетом Міністрів України не було прийнято жодного нормативно-правового акта, який би конкретизував або реалізовував таку делеговану норму.

Внаслідок чого позивач, як особа, якій надано статус особи, яка проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, фактично позбавлений гарантованого йому частиною 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» права на підвищення розміру пенсій на 20 відсотків.

Такі дії суперечать принципам правової визначеності, що є складовою верховенства права, а також порушують права громадян, гарантовані чинним законодавством. Конституційний Суд України у своїй правовій позиції, викладеній, зокрема, у рішенні від 09.07.1998 №11-рп/98, наголосив, що жоден закон про бюджет не може змінювати чи призупиняти дію інших законів, прийнятих у встановленому порядку, зокрема тих, що визначають соціальні гарантії.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїй судовій практиці (зокрема, постанова від 17.04.2018 у справі №826/12123/16) звертала увагу на недопустимість внесення змін до законодавства шляхом прийняття закону про державний бюджет, оскільки це порушує основи публічного права та норми Конституції України.

Суд вказує на те, що гарантії, встановлені спеціальними законами, не можуть бути обмежені або скасовані актами тимчасового характеру, яким є закон про державний бюджет.

Верховний Суд у справі №640/9677/20 від 16.03.2021 зазначив, що право на соціальний захист є комплексним, гарантованим Конституцією України невідчужуваним основоположним правом. Це право має абсолютний характер і не залежить від внесення змін до законів або фінансових можливостей держави. Його обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність порушення відповідачем права позивача на отримання підвищення до пенсії в розмірі 20%, як жителю гірського населеного пункту відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Згідно з ч.4 ст.45 Закону №1058 перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії 21.05.2025, то такий перерахунок в силу приписів ч.4 ст.45 Закону №1058 необхідно здійснювати з 01.06.2025.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у збільшенні пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника позивачу на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статур гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР та зобов`язання відповідача здійснити позивачу з 01.06.2025 року перерахунок та виплату пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника із збільшенням на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у збільшенні пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_1 на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статур гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 01.06.2025 року перерахунок та виплату пенсії призначеної у зв`язку із втратою годувальника із збільшенням на 20% відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.