Справа № 380/5144/25
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/5144/25 пров. № А/857/27438/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року (головуючий суддя Лунь З.І.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львові, у справі №380/5144/25 за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Служби безпеки України, в якому просив: визнати протиправними дії Служби безпеки України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислених виходячи з грошового забезпечення за посадою начальника відділу, з урахуванням у його складі премії у розмірі 91% від посадового окладу; зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислених виходячи з грошового забезпечення за посадою начальника відділу, з урахуванням у його складі премії у розмірі 520% від посадового окладу, враховуючи раніше проведені виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не враховав приписи наказу Центрального управління СБ України від 06.10.2023 № 385/ДСК «Про упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців СБУ з 01.10.2023» при обчисленні вихідної допомоги та виплат компенсаційного характеру, оскільки позивач обіймав штатну посаду начальника відділу управління Департаменту СБ України, та зарахування його в розпорядження начальника цього Департаменту СБ України не надає підстав для відмови у проведенні перерахунку грошового забезпечення на підставі наказу Центрального управління СБ України від 06.10.2023 №385/ДСК.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Служба безпеки України подала апеляційну скаргу, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року скасувати та в позові відмовити повністю. Апеляційна скарга мотивовано тим, що оскільки на момент видання та набрання чинності Наказу 385/ДСК ОСОБА_1 вже перебував у розпорядженні начальника одного із департаментів зі збереженням раніше встановлених розмірів надбавок, доплати та преміювання, на конкретну (штатну) посаду не призначався (на нього покладалося тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах наказами начальника одного із департаментів, підстав для перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за всі невикористані календарні дні (щорічної і додаткової) відпустки позивача з 01.10.2023 по 10.11.2023 на підставі даного наказу у відповідача немає. Враховуючи наведене, розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за всі невикористані календарні дні (щорічної і додаткової) відпустки ОСОБА_1 здійснювався на підставі наказу СБ України від 13.12.2024 №1699-ОС/дск з урахуванням вимог Інструкції 515 та Наказу 385/ДСК. А тому, правові підстави для перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за всі невикористані календарні дні (щорічної і додаткової) відпустки позивача у відповідача відсутні.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Службі безпеки України на посаді начальника відділу.

Наказом Голови Служби безпеки України позивача зараховано у розпорядження начальника одного із Департаментів СБ України. У розпорядженні начальника зазначеного Департаменту позивач перебував до 19.12.2024.

Під час перебування у розпорядженні на позивача покладалося тимчасове виконання обов`язків за вакантною посадою старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах наказами начальника Департаменту Служби безпеки України від 27.05.2023 №112-ОС/дск, від 04.10.2023 № 224-ОС/дск, від 03.05.2024 № 136-ОС/дск, від 04.10.2024 № 305-ОС/дск з 05.10.2024 та від 16.12.2024 №386-ОС/дск на періоди з 05.04.2023 до 04.10.2023, з 05.10.2023 до 04.04.2024, з 05.04.2024 до 04.10.2024, з 05.10.2024 до 04.12.2024 та з 05.12.2024 до 04.01.2025, відповідно.

Наказом Служби безпеки України № 1699-ОС/дск від 13.12.2024 полковник ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «в» пункту 61 та підпунктом «б» (за станом здоров`я) п. 3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу з 19.12.2024.

Позивач вважає, що при здійсненні розрахунків під час звільнення з військової служби Відповідачем суттєво зменшено розмір: одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Зокрема при здійсненні нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій їх розмір обчислювався виходячи з грошового забезпечення за посадою начальника відділу, з урахуванням у його складі премії у розмірі 91% від посадового окладу.

Грошове забезпечення, застосоване відповідачем при обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій:

-посадовий оклад - 7 750,00 грн;

-оклад за військовим званням - 1 480,00 грн;

-надбавка за вислугу років 50% - 4 615,00 грн = (7750+1480)*0,5;

-надбавка за особливості проходження служби 100% - 13 845,00 грн = (7750+1480+4615)*0,5;

-надбавка за службу в умовах режимних обмежень 15% - 1 162,50 грн = 7750*0,15;

доплата військовослужбовцям, які постійно співробітничають з особами на конфіденційній основі 20% - 1 550,00 грн = 7750*0,2;

премія 91% - 7052,50 грн = 7750*0,91. Всього разом 37455,00грн.

Однак, величина відсотку премії, який встановлювався та виплачувався діючим військовослужбовцям за посадою начальника відділу, 43 тарифний розряд (на якій ОСОБА_1 перебував перед виведенням у розпорядження) на момент звільнення позивача становила 520% від посадового окладу.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчислених виходячи з грошового забезпечення за посадою начальника відділу, з урахуванням у його складі премії у розмірі 91% від посадового окладу, тому звернувся з цим позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей встановлює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Частиною 1 статті 1 Закону №2011-XII регламентовано, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ч. 1 ст. 2 Закону №2011-X).

Відповідно до підпункту 1 частини 1 статті 3 Закону №2011-XII його дія поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронні органи), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 4 Закону №2011-XII).

Згідно із положеннями частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

У той же час, частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII регламентовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у рік звільнення військовослужбовців зі служби за станом здоров`я у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.

В силу приписів підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У той же час, згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про службу безпеки України» від 25.03.1992 №2229-XII (далі - Закон №2229-ХІ) Служба безпеки України - . державний орган спеціального призначення 3 правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Згідно із статтею 27 Закону №2229-XII держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Право на пільги зберігається за військовослужбовцями Служби безпеки України, яких звільнено зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років.

Відповідно до статті 30 Закону №2229-XII форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 №37 «Про грошове забезпечення військовослужбовців та умови оплати праці працівників Служби безпеки України» постановлено виплачувати військовослужбовцям посадові оклади, крім затверджених цією постановою, оклади за військовим званнями, надбавку за вислугу років, грошову винагороду та матеріальну допомогу, грошову компенсацію замість продовольчого пайка, речового забезпечення та здійснювати інші виплати на умовах і в розмірах, установлених для військовослужбовців Збройних Сил України.

Службі безпеки за погодженням з Міністерством фінансів і Міністерством праці затвердити: порядок виплати надбавок за вислугу років військовослужбовцям і працівникам Служби безпеки; перелік посад прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової та строкової служби за тарифними розрядами; умови і розміри грошового утримання для військовослужбовців, які перебувають на нелегальному становищі й за кордоном у зв`язку з виконанням службових обов`язків, проведенням розвідувальних (контррозвідувальних) або таємних операцій; посадові оклади осіб офіцерського складу установ, навчальних закладів, підприємств і організацій Служби безпеки; тарифні ставки, посадові оклади і умови оплати праці працівників військових частин, установ навчальних закладів, підприємств і організацій Служби безпеки відповідно до умов оплати праці, затверджених Урядом України або іншими органами за його дорученням для закладів охорони здоров`я, освіти, культури та інших організацій і підприємств.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704) затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Служби безпеки згідно з додатком 4.

Згідно з пунктом 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Зазначена норма корелює з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом З Постанови №704 визначено здійснювати виплату грошового забезпечення військовослужбовцям в порядку, що затверджується, зокрема, Службою безпеки України.

Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що Постановою №704 затверджено загальну схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Служби безпеки України та регламентовано, що безпосередньо порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу затверджується Службою безпеки у країни.

Тобто, Служба безпеки України є суб`єктом владних повноважень, який наділений повноваженнями щодо затвердження порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, який затверджується Службою безпеки України.

Таку, наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 №515/ДСК, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.04.2018 за №513/31964, затверджено Інструкцію про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України (далі - Інструкція №515/ДСК).

Судом першої інстанції, як це убачається з тексту судового рішення, при вирішенні спору враховано вимоги абзацу першого пункту 1 глави 1 розділу IV, пункту 2 глави 1 розділу IV, абзацу 1 пункту 6 глави 1 розділу IV, абзацу другий пункту 6 глави 1 розділу IV Інструкції №515/ДСК.

Зазначені вимоги Інструкції №515/ДСК враховані судом апеляційної інстанції при перегляді судового рішення за апеляційною скаргою Служба безпеки України.

Так, Указом Президента України від 27.12.2007 №1262/2007 «Про внесення змін до Указу Президента України від 07.11.2001 №1053» затверджено Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України (далі - Положення №1262).

Згідно з пунктом 48 Положення №1262 зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається у визначених випадках та на відповідний строк або ж до певної події.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачене законодавством. Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, в основній тa встановлених законодавством додаткових відпустках, час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення із перебуванням безпосередньо в районах антитерористичної операції із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

Отже, строк перебування військовослужбовця СБУ у розпорядженні, зокрема прямих начальників (командирів) органу, закладу, установи СБУ допускається у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) у строк до 3 місяців, після спливу якого, у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

При цьому, за військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів), зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством. Тобто, пункт 48 Положення №1262 регламентує, що після спливу 3-місячного строку перебування військовослужбовця у розпорядженні призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби або, у разі наявності підстав, строк перебування останнього у розпорядженні може продовжуватися.

Водночас приписи Інструкції №515/ДСК передбачають збереження виплати грошового забезпечення всіх видів за посадами, які займали військовослужбовці, протягом строків, передбачених пунктом 48 Положення №1262, з урахуванням їх продовження в установленому порядку, окрім тих, що відповідають підставам зарахування згідно підпунктами «в», «д», «з» пункту 48 Положення №1262 про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 (далі - Положення №1262).

Отже, як це правильно констатував суд першої інстанції, пункту 48 Положення №1262 в повній мірі відповідає пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції №515/ДСК і не містить в собі норм, які передбачають припинення виплати грошового забезпечення військовослужбовця, які перебувають у розпорядженні, а навпаки регламентують, що такі виплати мають забезпечуватися на протязі строків, визначених пунктом 48 Положення №1262, з урахуванням їх продовження.

Аналіз пункту 3 глави 1 розділу IV та пункту 2 глави 1 розділу IV Інструкції №515/ДСК, дає можливість суду апеляційної інстанції дійти висновку, що виплата грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями, які перебувають у розпорядженні відповідно до підпункту «в» пункту 48 Положення №1262 не тільки протягом 6 місяців, а й протягом усього строку перебування їх у розпорядженні, які продовжені в порядок та спосіб, встановлений законом.

Так, 06.10.2023 Центральним управлінням Служби безпеки України (далі - ЦУ СБУ) був виданий наказ №385/ДСК «Про упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців СБУ з 01.10.2023» (Наказ №385/СК), згідно якого військовослужбовцям офіцерського складу оперативних підрозділів органів військової контррозвідки встановлені додаткові види грошового забезпечення за штатними посадами, зокрема згідно пункту 2 якого військовослужбовцям, що займають посаду відповідно до 43 тарифного розряду (начальники відділів, управлінь ДВКР СБУ) встановлено щомісячну премію у розмірі 520 відсотків. Водночас згідно цього Наказу, щомісячно преміюються як особи за штатною посадою так і ті, що перебувають у розпорядження відповідних начальників. За змістом цього Наказу, такий ніяких обмежень щодо виплати складових грошового забезпечення військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, не встановлює.

Апеляційний суд зазначає, що на час видання наказу №385/СК, ОСОБА_1 , обіймав штатну посаду начальника відділу управління Департаменту військової контррозвідки СБУ, яка віднесена до 43 тарифного розряду і, як військовослужбовець офіцерського складу, зарахований в розпорядження начальника ДВКР СБУ, підпадав під категорію військовослужбовців, яким встановлена щомісячна премія у розмірі 520%, що у разі звільненні з військової служби, впливає на розмір вихідної допомоги та виплати компенсаційного характеру.

Так, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно пункту 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

За змістом пунктів 1, 2 Глави 1 розділу V, пункту 5 Глави 2 Розділу IV Інструкції №515/ДСК, військовослужбовці на день звільнення мають право на грошову допомога та на компенсацію за невикористану щорічну та додаткові відпустки.

Отже, премія у розмірі 520 відсотків відповідно до Наказу № 385/ДСК (встановлена на день звільнення за посадою начальника відділу) мала бути врахована при обчисленні позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Однак, при здійсненні обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповідачем протиправно враховано премію у розмірі 91% від посадового окладу, а не 520%.

Також з матеріалів справи убачається, що з 01.10.2023, дня вступу в дію Наказу №385 ДСК, позивачу премія залишена з 01.10.2023 до звільнення у розмірі 520 %, тобто без змін.

Враховуючи вищенаведені обставини апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач безпідставно не врахував приписи наказу Центрального управління СБ України від 06.10.2023 № 385/ДСК «Про упорядкування грошового забезпечення військовослужбовців СБУ з 01.10.2023» при обчисленні вихідної допомоги та виплат компенсаційного характеру, оскільки позивач обіймав штатну посаду начальника відділу управління Департаменту СБ України, та зарахування його в розпорядження начальника цього Департаменту СБ України не надає підстав для відмови у проведенні перерахунку спірних виплат.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби та компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та додаткову відпустку як учаснику бойових дій, обчислених виходячи з грошового забезпечення за посадою начальника відділу, з урахуванням у його складі премії у розмірі 91% від посадового окладу, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року у справі №380/5144/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний