Справа № 240/21069/22
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про прийняття звіту про виконання судового рішення)

23 березня 2026 року м. Житомир Справа № 240/21069/22

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Капинос О.В., розглянувши звіт Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області , про зобов"язання вчинити дії,

встановив:

Рішенням суду від 19.10.2023 зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Житомирській області здійснити нараховування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", починаючи з 24 лютого 2022 року.

Рішення набрало законної сили.

До суду, в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 30.10.2025 встановлено відповідачу строк для подання звіту про виконання судового рішення від 19.10.2023 у справі №240/21069/22 протягом одного місяця з дня отримання ухвали.

28.11.2025 відповідач надіслав до суду звіт про виконання судового рішення. У звіті представник відповідача зазначив, що з метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/21069/22, територіальним управлінням Служби судової охорони у Житомирській області було здійснено розрахунок коштів, що підлягають виплаті ОСОБА_1 та з супровідним листом 17.11.2023 року надіслано на адресу Служби судової охорони, як до розпорядника бюджетних коштів другого рівня, який відповідно до затверджених бюджетних асигнувань, уповноважений на отримання бюджетних асигнувань та їх перерозподіл між територіальними управліннями. У листі Служба судової охорони зазначила, що після надходження від ДСА України додаткових асигнувань Службою буде прийнято в установленому порядку рішення про розподіл бюджетних коштів між територіальними управліннями Служби на виконання рішень судів на користь працівників Служби в порядку черги, а саме: за датою набуття рішенням суду законної сили. Отже, Службою судової охорони як головним розпорядником бюджетних коштів вживаються всі можливі заходи для забезпечення виконання судового рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19.10.2023, зокрема неодноразові звернення до ДСА України щодо потреби у виділенні коштів, а також листування з Міністерством фінансів України та Верховною Радою України. Саме відсутність відповідного бюджетного фінансування позбавляє Територіальне управління Служби судової охорони у Житомирській області об`єктивної можливості здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , до моменту фактичного надходження необхідних коштів за відповідною бюджетною програмою.

Ухвалою від 05.12.2025 прийнято звіт Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області від 26.11.2025 про виконання судового рішення від 19.10.2023 у справі №240/21069/22.

Встановлено новий строк подання звіту про виконання судового рішення в адміністративній справі №240/21069/22 протягом 3-х місяців з дня отримання ухвали.

На виконання вимог ухвали , представник відповідача 04.03.2026 подав до суду звіт про виконання судового рішення. У звіті зазначив, що Територіальне управління Служби судової охорони у Житомирській області повідомляє суду, що: судове рішення від 19.10.2023 перебуває на обліку для виконання; ТУ ССО у Житомирській області неухильно дотримується вимог чинного законодавства, Конституції України та ухваленого судового рішення; виконання рішення буде здійснено в порядку черговості, відповідно до наявного фінансування, після виділення додаткових бюджетних призначень, про що Службою судової охорони та Державною судовою адміністрацією України вживаються всі необхідні заходи в межах компетенції.

Представник позивача подав до суду клопотання про відмову у прийнятті звіту та накладення штрафу за невиконання судового рішення, встановлення нового строк для прийняття звіту. Зазначає, що відповідач згідно звіту не планує виконувати рішення у 2026 році.

У відповідності до ст.382-2 КАСУ розгляд звіту здійснюється у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Вирішуючи питання наявності підстав для прийняття звіту про виконання судового рішення у даній справі та накладення на командира військової частини штрафу , суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України проголошено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Положеннями статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з положеннями частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 11 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини 5 статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин та/або 3 статті 382-2 цього Кодексу.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

За приписами частини 10 статті 382-3 КАС України у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Аналіз викладених норм процесуального закону свідчить, що підставами для відмови у прийнятті звіту є:

- не наведення суб`єктом владних повноважень обґрунтованих обставин, які ускладнюють виконання судового рішення,

- недостатність заходів, які вживаються ним для виконання судового рішення, для своєчасного та повного виконання судового рішення;

- подання звіту без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 КАС України.

У свою чергу відмова у прийнятті звіту є підставою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також неподання звіту у строк, встановлений судом, або подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, має наслідком накладення на керівника суб`єкта владних повноважень такого штрафу.

Як вбачається з наданих відповідачем доказів, з метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/21069/22, територіальним управлінням Служби судової охорони у Житомирській області було здійснено розрахунок коштів, що підлягають виплаті ОСОБА_1 та з супровідним листом 17.11.2023 року надіслано в адресу Служби судової охорони, як до розпорядника бюджетних коштів другого рівня, який відповідно до затверджених бюджетних асигнувань, уповноважений на отримання бюджетних асигнувань та їх перерозподіл між територіальними управліннями

Тобто, нарахування коштів на виконання судового рішення відповідачем проведено., проте фінансування на вказані потреби не залежить від територіального управління.

Разом з тим, як зазначає представник відповідача, у зв`язку з відсутністю фінансування, Служба судової охорони з незалежних від неї обставин не має можливості станом на сьогоднішній день виконати рішення суду у повному обсязі, у зв"язку з відсутністю фінансування.

На підтвердження відсутності фінансування надавалися листи до Державної судової адміністрації України, як до головного розпорядника коштів від 10.01.2025 №30/01.30-02.2-36 та від 10.02.2025 №30/01.30-02.2-158, 09.07.2025 №30/01.30- 02.2-822, від 11.08.2025 №30/01.30-02.2-965, від 10.09.2025 №30/01.30-02.2-1094, від 09.10.2025 №30/01.30-02.2-1196, з інформацією про додаткову потребу в коштах на виконання рішень судів щодо задоволення позовів співробітників Служби, з проханням додатково внести зміни до кошторису Служби на 2025 рік КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" та за КПКВ 0501150.

Також, до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області надійшов лист Служби судової охорони від 28 жовтня 2025 року № 01.30-02.2- 2925/вн "Про надання інформації".

У зазначеному листі, Служба судової охорони зазначає, що на 2026 рік Службі затверджено кошторис за бюджетною програмою КПКВ 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів та установ системи правосуддя" (далі-КПКВ 0501150), за якою здійснюються виконання судових рішень, у сумі 6 094,4 тис. грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного рішення суду Службою судової охорони опрацьовується та надсилається інформація до Державної судової адміністрації України щодо потреби в коштах для проведення нарахувань та виплати працівникам, у тому числі позивачу відповідно до рішень суду, що надходять до центрального органу управління Служби судової охорони від територіальних управлінь Служби та не підлягають оскарженню, і після внесення відповідних змін до кошторису Служби зазначені асигнування буде призначено територіальним управлінням Служби у найкоротший термін.

Відтак , Службою судової охорони як головним розпорядником бюджетних коштів вживаються всі можливі заходи для забезпечення виконання рішення суду.

Відповідно до частини 2 статті 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

У той же час, у межах справи судом установлено, що відповідачем наведені обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення та заходи, які вживаються відповідачем для виконання судового рішення, на переконання суду, є достатніми для виконання судового рішення.

Суд зазначає, що виконання рішення суду відповідачем залежить не тільки від дій відповідача, а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів), присуджених за судовим рішенням. Відсутність відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин. Невиплата в повному обсязі коштів на виконання рішення суду зумовлена не недбалістю відповідача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі керівника відповідача і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, немає правових підстав.

Згідно зі статтями 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначено, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Проте, судом не встановлено умислу відповідача спрямованого на невиконання рішення суду, тому підстави для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу відсутні.

Зокрема суд ураховує, що у постанові від 24 липня 2023 року у справі №420/6671/18 Верховний Суд зазначив, що фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.

Також Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі №804/2076/17 викладена позиція про те, що сам факт відсутності певного результату не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі №405/3663/13-а, невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд зазначає про відсутність в діях відповідача вини щодо невиконання рішення суду в частині виплати заборгованості. Суду не надано жодних доказів того, що відповідач умисно не виконує рішення суду в частині виплати заборгованості.

Отже, встановлення подальшого судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі може призвести лише до встановлення відповідачу нового строку для подання звіту про виконання судового рішення, але це не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Відтак, за наслідками розгляду поданого відповідачем звіту та доданих до нього матеріалів суд дійшов висновку про відсутність у суду підстав для встановлення нового строку подання звіту та про наявність підстав для постановлення ухвали про прийняття звіту.

Керуючись статтями 243, 248, 381-1, 382-1, 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Прийняти звіт Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області про виконання судового рішення в адміністративній справі № 240/21069/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Житомирській області , про зобов"язання вчинити дії.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.В. Капинос