Справа № 320/26747/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року м. Київ справа №320/26747/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" з позовом до Волинської митниці Державної митної служби України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів UA205140/2023/000683/2 від 17.11.2023;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205140/2023/033363.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації відповідач прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, та в порушення положень Митного кодексу України митний орган не навів аргументованих доводів на підтвердження висновків про неповноту відомостей щодо складових митної вартості. Крім того, декларантом на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. На думку позивача, ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну товару. Разом з тим, зазначені митницею у рішенні про коригування митної вартості зауваження та розбіжності, які стали підставою для витребування митницею додаткових документів та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості, не можуть бути визнані об`єктивними, обґрунтованими та такими, що впливають на числові значення заявленої митної вартості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 р. відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов, в якому зазначив, що митний орган правомірно прийняв оскаржуване рішення та картку відмови в прийнятті митної декларації, оскільки під час здійснення митного контролю за митною декларацією було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення документах і за результатами проведеного опрацювання виявлено ряд розбіжностей. Встановлено, що основні документи, що підтверджують заявлений рівень митної вартості, подані не в повному обсязі, складові митної вартості не можна вважати такими, що є документально підтвердженими та піддаються обчисленню, а тому митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Позивачем також направлено до суду відповідь на відзив, в якому наголосив на обґрунтованості позовних вимог.

Також, відповідачем направлено до суду клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши вказане клопотання суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2023 позивачем було подано до відділу митного оформлення №1 митного поста «Луцьк» Волинської митниці електронну митну декларацію ІМ40ДЕ №23UA1401 з метою митного оформлення імпортованої в контейнері №APZU4472853 партії товару:

- Товар №1: Посуд столовий, кухонний, для пиття із зміцненого скла, огранований, набір рюмок (6 рюмок): RYG1035 - 8784 комп. - 52704 шт.; Торгівельна марка: ЕСОМО; Виробник: VAMA Holding GmbH; Країна виробництва: EG; ціна товару - 5112,29 дол. США; код УКТЗЕД: (надалі - товар №1);

- Товар №2: Посуд кухонний, столовий із безбарвного натрій-кальцій силікатного скла: Салатник RYG6124 - 10512 шт. та чашка RYG6055 - 23544 шт.; Торгівельна марка: ЕСОМО; Виробник: VAMA Holding GmbH; Країна виробництва: EG; ціна товару - 10420,13 дол. США; код УКТЗЕД: (надалі - товар №2).

Загальна ціна товару №1 та №2 згідно із графою 42 вказаної МД №23UA14U1 визначена за ціною договору у сумі 15532,42 дол. США (5112,29 дол. США. (товар №1) + 10420,13 дол. США. (товар №2)).

Разом з митною декларацією №23UA14U1, на підтвердження заявленої митної вартості, у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України, позивач подав відповідачу документи (графа 44 МД):

- контракт №130623_RG-YCD на поставку товарів від 13.06.2023 (код документа 4100);

- додаткову угоду №1 від 01.10.2023 до контракту №130623_RG-YCD від 13.06.2023 (код документа 4103);

- рахунок-проформа №R Y60-23 від 11.07.2023 (код документа 0325);

- рахунок-фактуру (комерційний інвойс) №RY73 від 03.10.2023 (код документа 0380);

- специфікацію №6 до інвойсу №R Y73 від 03.10.2023 (код документа 3000)

- платіжну інструкцію в іноземній валюті №205 від 27.07.2023 (код документа 3001);

- платіжну інструкцію в іноземній валюті №310 від 13.10.2023 (код документа 3001);

- пакувальний лист б/н від 03.10.2023 (код документа 0271);

- декларація про походження №A 1081953 від 18.10.2023 (код документа 0865);

- копію митної декларації країни відправлення №83276-1-351-2023 від 03.10.2023 (код документа 9610);

- коносамент CFA0623246 від 14.10.2023 (код документа 0705);

- рахунок UFIM0128460 від 19.10.2023 (код документа 3004);

- автотранспортну накладну (CMR) №2853 від 03.11.2023 (код документа 0730);

- рахунок на оплату №2764 від 10.11.2023 (код документа 3004);

- лист ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» №31/0323-01 від 31.03.2023 (код документа 9000).

17.11.2023 від Волинської митниці надійшло повідомлення №2714391, в якому зазначено, що подані декларантом до митного оформлення товару документи містять розбіжності, зокрема:

1. Згідно рахунку про транспортування товару № 2764 від 10.11.2023 вартість перевезення від пункту завантаження Констанца (Румунія) до кордону України становить 25873,85 грн., відстань по даному маршруту становить 1044 км., тобто вартість перевезення до кордону України (п/п Орлівка) - 24,78 грн/км. Однак, вартість перевезення по території України від кордону до м Луцьк та до м. Київ становить 125537,41 грн, відстань по даному маршруту становить 1633 км., тобто вартість перевезення по території України становить 76,87 грн. Дане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід?ємною складовою митної вартості. Транспортно-перевізні документи з учасниками перевезення не подані до митного оформлення (довідки, договори, заявки).

2. Транспортування здійснювалось морським шляхом з Александрії (Єгипет), однак декларантом не подано до митного оформлення страхових документів. Слід зазначити, що витрати на страхування також є складовими митної вартості. Вказане свідчить про наявність ризиків, заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Таким чином, митним органом запропоновано позивачу надати на протязі 10 календарних днів додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості згідно ст. 53 МК України: - виписку з бухгалтерської документації; - Транспортно-перевізні документи: договори, рахунки, заявки на перевезення товару; - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; - прайс-лист виробника товару; -- висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

17.11.2023, у відповідь на вказане вище повідомлення, позивачем разом з заявою за вих. №17/11-01 від 17.11.2023 було надано відповідачу додаткові документи, а саме:

1) договір №31082020/2 від 31.08.2020 укладений між ТОВ «Фаетон Форвардінг» та ТОВ «ФРІ ЛАЙН»;

2) договір №11052021 від 11.05.2021 укладений між ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» та ТОВ «Фаетон Форвардінг»;

3) договір №11/02/22 від 11.02.2022 укладений між «СМА CGM S.A» та ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН»;

4 ) заявку на перевезення №22787-5 від 25.10.2023;

5) додаткову угоду №1 від 01.10.2023 до контракту №130623_RG-YCD від 13.06.2023;

6) лист ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» №31/0323-01 від 31.03.2023, яким повідомлялось, що страхування вантажу не здійснювалось;

7) прайс-лист від продавця №б/н від 01.01.2023.

Однак, 17.11.2023, незважаючи на подання позивачем витребуваних додаткових документів, відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000683/2, з графи 33 якого вбачається, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана за основним методом у зв?язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

1. Згідно рахунку про транспортування товару №2764 від 10.11.2023 вартість перевезення від пункту завантаження Констанца (Румунія) до кордону України становить 25873,85 грн., відстань по даному маршруту становить 1044 км., тобто вартість перевезення до кордону України (п/п Орлівка) - 24,78 грн/км. Однак, вартість перевезення по території України від кордону до м.Луцьк та до м. Київ становить 125537,41 грн., відстань по даному маршруту становить 1633 км., тобто вартість перевезення по території України становить 76,87 грн. Дане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України, які є невід?ємною складовою митної вартості.

2. Транспортно-перевізні документи з учасниками перевезення не подані до митного оформлення (довідки, договори, заяви).

3. Транспортування здійснювалось морським шляхом з Александрії (Єгипет), однак декларантом не подано до митного оформлення страхових документів. Слід зазначити, що витрати на страхування також є складовими митної вартості.

Митну вартість визначено митним органом за резервним методом на підставі цінової інформації ЄАС Держмитслужби на рівні на товар: №1 - 2,92 дол. США/кг за МД від 18.10.2023 №UA100330/2023/154373; №2 - 2,91 дол.США/кг за МД від 29.08.2023 №UA110110/2023/6414.

Також, відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/033363, з підстав неподання декларантом документів та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000683/2 від 17.11.2023.

18.11.2023, у відповідності до ч. 7 ст. 55 МК України, з урахуванням визначеної відповідачем в рішенні про коригування митної вартості, товар позивача був випущений у вільний обіг за митною декларацією №23UA07U3, по якій позивачем було надмірно сплачені митні платежі: мито (вид надходжень 020) - 134311,05 грн., ПДВ вид надходжень 028) - 315517,21 грн., всього на загальну суму - 449828,26 грн. (графа 47 митної декларації №23UA07U3).

Не погоджуючись з спірним рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п?ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об?єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Тобто, МК України передбачено та встановлено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до частини третьої-п?ятої статті 53 МК України у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов?язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов?язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов?язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв?язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в шій статті.

Згідно з частиною шостою статті 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Частиною другою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно із статтею 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.2 ст.55 МКУ, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В «Правилах заповнення рішення про коригування митної вартості товарів», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 р. за № 883/21195 (далі за текстом Правила №598), зокрема в правилах заповнення гр.33 Рішення, зазначено, що при визначенні митної вартості відповідно до положень статті 64 МКУ (за якою і винесено оскаржуване рішення) обов`язково зазначається номер та дата митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Стосовно обґрунтованості рішення про коригування митної вартості товару від 17.11.2023 № UA205140/2023/000683/2 суд вказує про його необгрунтованість з огляду на наступне.

Зі змісту вищевказаного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що митним органом встановлено, що декларантом до митного оформлення надано документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності.

Як вбачається з матеріалів справи, заявлена в митній декларації №23UA14U1 в графі 12 митна вартість імпортованої партії товару складає 623 851,13 грн. (563 272,34 грн. (вартість товару) + 60 578,79 грн. (вартість перевезення: 34704,94 грн. + 25873,85) та базується на сумі всіх платежів, що підлягали сплаті за ці товари, а саме:

1) суми вартості партії товару поставленого в контейнері APZU4472853, що була сплачена компанії R.A.Y.A.N Glass (продавцю) відповідно до умов контракту №130623_RG-YCD від 13.06.2023, специфікації №6 до інвойсу №RY73 в розмірі 15 532,42 доларів США (в перерахунку по курсу валюти на день подання декларації 36,2643 грн. за 1 долар США 563 272,34 грн.);

2) суми вартості послуг з перевезення товару до кордону України:

2.1) від порту ALEXANDRIA до порту CONSTANTA, що було сплачено CMA-CGM в розмірі 957,00 доларів США згідно рахунку №UFIM0128460 від 19.10.2023 (в перерахунку по курсу валюти на день подання декларації 36,2643 грн. за 1 долар США 34 704,94 грн.),

2.2) від м.Констанца до кордону України (пункт пропуску Орлівка), що підлягала оплаті ТОВ «ФАЕТОН ФОРВАРДІНГ» (експедитору) згідно рахунку №2764 від 10.11.2023 за Договором №11052021 про транспортно-експедиторське обслуговування від 11.05.2021, в розмірі 25 873,85 грн. (8396,39 грн. + 17477,46 грн. - рахунок №2764 від 10.11.2023).

Інших витрат або платежів за товар та/або його постачання, перевезення, страхування тощо до митного кордону України ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» не нараховувало й не сплачувало.

В ході здійснення митного оформлення даного товару відповідачем не встановлено здійснення позивачем інших платежів та/або понесення витрат за оцінюваний товар чи його перевезення до митного кордону України.

Відповідачем у відзиві не спростовано, що правильність визначення позивачем складових митної вартості оцінюваного товару за основним методом підтверджується відомостями графи 44 МД №23UA14U1 та наступними письмовими доказами:

1) в частині ціни, яка підлягає оплаті за умовами контракту: контрактом №130623_RG-YCD на поставку товарів від 13.06.2023 (код документа 4100); додатковою угодою №1 від 01.10.2023 до контракту №130623_RG-YCD від 13.06.2023 (код документа 4103); рахунок-проформою №RY60-23 від 11.07.2023 (код документа 0325); комерційним інвойсом №RY73 від 03.10.2023 (код документа 0380); специфікацією №6 до інвойсу №RY73 від 03.10.2023 (код документа 3000); платіжною інструкцією в іноземній валюті №205 від 27.07.2023 (код документа 3001); платіжною інструкцію в іноземній валюті №310 від 13.10.2023 (код документа 3001); пакувальним листом б/н від 03.10.2023 (код документа 0271); декларацією про походження №А 1081953 від 18.10.2023 (код документа 0865); копією митної декларації країни відправлення №83276-1-351-2023 від 03.10.2023 (код документа 9610);

2) прайс-листом від продавця №б/н від 01.01.2023 в частині вартості послуг з транспортування товару до кордону України: коносаментом CFA062324 від 14.10.2023 (код документа 0705); рахунком UFIM0128460 від 19.10.2023 (код документа 3004); автотранспортною накладною (CMR) №2853 від 03.11.2023 (код документа 0730); рахунком на оплату №2764 від 10.11.2023 (код документа 3004); заявкою на перевезення №22787-5 від 25.10.2023; листом ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» №31/0323-01 від 31.03.2023 (код документа 9000); Договором №11052021 від 11.05.2021, укладеним між ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» та ТОВ «Фаетон Форвардінг»; Договором №11/02/22 від 11.02.2022 укладеним між «CMA CGM S.A» та ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН»; Договором №31082020/2 від 31.08.2020, укладеним між ТОВ «Фаетон Форвардінг» та ТОВ «ФРІ ЛАЙН»;

Вищевказані докази належним чином підтверджують всі числові значення складових митної вартості: ціну товару та витрати на транспортування товару, кореспондуються між собою, піддаються обчисленню не містять розбіжностей та беззаперечно підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за митною декларацією 23UA14U1 за ціною договору у розмірі 623 851,13 грн., де 563 272,34 грн. контракту та 60 578,79 грн. ціна товару за умовами вартість перевезення вантажу за межами державного кордону України (957,00 дол. США морський фрахт (в перерахунку по курсу валюти на день подання декларації 36,2643 грн. за 1 долар США - 34 704,94 грн.) + 25 873,85 грн. - транспортно-експедиторські послуги до кордону України = 60 578,79 грн.).

Відтак, у відповідача не було правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень,оскільки відповідачу було подано вичерпний пакет документів, який містив усі відомості, що підтверджували заявлену митну вартість товарів та обраний метод їх визначення, та свідчать про дотримання позивачем вимоги ч. 1-2 ст. 53, п.1 ч.1 ст. 57 та ст. 58 МК України.

Стосовно тверджень відповідача про заниження транспортних витрат до кордону України суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на відомостях документів, які надавались для підтвердження митної вартості в частині транспортних витрат, зокрема позивачем до митного оформлення було подано рахунок на оплату №2764 від 10.11.2023 по Договору №11052021 від 11.05.2021, відповідно до якого позивачем, зокрема, було сплачено 25873,85 грн. (№1 - 8396,39 грн.- транспортно-експедиторське обслуговування за межами митної території України та №2 - 17 477,46 грн. - автотранспортні послуги по перевезенню вантажів в міжнародному сполучені за маршрутом м. Констанца (Румунія) п/п Орлівка (Державний кордон України).

Щодо посилань відповідача на витрати на страхування суд також не приймає їх до уваги, оскільки позивач разом із декларацією №23UA14U1 надавав відповідачу лист №31/0323-01 від 31.03.2023 (графа 44, код документа 9000), яким повідомив останнього, що ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» не проводить страхування своїх вантажів, починаючи з 31.03.2023, а відповідно страхування заявленого імпортованого товару у контейнері APZU4472853 не здійснювалось.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справі №21-53a15.

Разом з тим, відповідачем не доведено, а позивачем спростовано, що митним органом встановлено конкретних дійсних обставин, які не не підтверджують митну вартість товарів за ціною договору, що вказує на безпідставність підстав для прийняття спірного рішення від 17.11.2023 № UA205140/2023/000683/2 про коригування митної вартості товарів.

Крім того, стосовно джерела інформації, яка слугувала підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, суд зазначає, що показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товару, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товару та методів її визначення, у зв?язку з чим така інформаційна база не містить всіх об?єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Отже, відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а.

На переконання суду правильність визначення ним митної вартості товару за ціною договору, а також об?єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.

Проте, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані позивачем для митного оформлення товару. При цьому документи, які надавалися відповідачу при митному оформленні товарів, є належними та у повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що висновки відповідача щодо відсутності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним. Належних та допустимих доказів зворотного не надано відповідачем.

Таким чином, в вищезазначених документах, які були надані позивачем разом з митною декларацією, судом встановлено відсутність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, відсутні ознаки підробки, та вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вищезазначених вимог МК України безпідставно відмовив позивачу у здійсненні митного оформлення товарів за методом визначення митної вартості за ціною договору (основний метод), що свідчить про необґрунтованість прийнятого оскаржуваного рішення від 17.11.2023 №UA205140/2023/000683/2 про коригування митної вартості товарів.

Суд вказує, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

На думку суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах викликані безпідставними припущеннями. Суд погоджується із позивачем, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

При вирішенні спору суд керується усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

На переконання суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Таким чином, підстави вважати, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 17.11.2023 №UA205140/2023/000683/2 є обґрунтованими та мотивованими у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення, на думку суду, є протиправним і підлягає скасуванню.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно відмовив у визнанні заявленої митної вартості спірного товару, оскільки позивач надав передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товару, що ввозиться, та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, у зв`язку із чим з наведених вище мотивів та підстав позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару належить задовольнити.

Стосовно обґрунтованості картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205140/2023/033363 суд вказує про її необгрунтованість з огляду на наступне.

Відповідно до частини 9, 10 статті 264 Митного кодексу України митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом. Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Частиною дванадцятою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, картка відмови у прийнятті митної декларації є документом, що формалізує негативне для декларанта рішення посадової особи митного органу про завершення процедури декларування товарів, заявлених до митного оформлення на підставі конкретної митної декларації.

Стаття 24 Митного кодексу України гарантує кожній особі право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки.

Судом встановлено, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205140/2023/033363 мотивована прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товару від 17.11.2023 UA205140/2023/000683/2, неправомірність якого підтверджено під час розгляду справи, а тому суд вважає, що спірна картки відмови також є протиправною та підлягає скасуванню.

Крім того, у постанові від 23.07.2021 року по справі № 820/3979/17 Верховний Суд зазначив наступне: «Оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, вимогу про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою».

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 6 747,42 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.

Щодо заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000,00 грн., суд вказує про наявність підстав для часткового її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням частини першої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

З наведеної норми вбачається, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Отже, розподілу підлягає навіть кредиторська заборгованість позивача зі сплати витрат на професійну правничу допомогу, надання якої підтверджується відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85211544) та постанові від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Відповідно до положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний з позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397938).

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Водночас, надання такої оцінки можливо, виходячи з аналізу частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, виключно у разі наявності відповідного клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.12.2019 у справі № 520/1849/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 86504176).

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 Закону № 5076).

Статтею 19 Закону № 5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що у зв`язку з прийняттям Волинською митницею протиправних рішень, ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН», з метою судового захисту своїх прав та інтересів, укладено з Адвокатським об`єднанням «СОЛ» договір про надання правничої (правової) допомоги №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024.

Згідно 4.3. Договору №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024 розмір, обчислення та строки сплати винагороди (гонорару) визначається за взаємною згодою сторін та оформлюється окремими Додатковими угодами до Договору.

01.03.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024.

Згідно п. 1.6. Додаткової угоди №1 від 01.03.2024 до Договору №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024 сторони у відповідності до п. 4.3. Договору дійшли згоди, що розмір винагороди (гонорару) за надання Об`єднанням правничої (правової) допомоги, передбаченої пунктами 1.2.-1.4. цієї Додаткової угоди, становить 39000,00 грн.

04.03.2024 у відповідності до умов Договору №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024, ТОВ «ЮК ДИСТРИБЬЮШН» було сплачено АО «СОЛ» винагороду (гонорар) за надання правничої (правової) допомоги згідно Договору №ЮК-278/01-03/24 від 01.03.2024 та Додаткової угоди №1 до нього у сумі 39 000,00 грн., підтвердженням чого є платіжна інструкція №12607 від 04.03.2024.

Разом з тим, відповідачем направлене до суду клопотання із запереченнями, в якому зазначено про необгрунтованість заявленої позивачем вартості витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що зменшення вартості витрат на правничу допомогу не стосується оцінки співмірності таких витрат, позаяк у даному випадку суд надає оцінку не вартості, а обсягу наданих послуг, що не є тотожним. При цьому, на переконання суду, ретельне дослідження обсягу витрат на правничу допомогу є обов`язком суду, виконання якого є запобіжником штучного збільшення недобросовісними учасниками процесу вартості судових витрат шляхом необґрунтованого включення до їх обсягу робіт (послуг), які фактично не виконувалися (не надавалися), або охоплюються іншими роботами (послугами), або не пов`язані критерієм «неминучості» з розглядом справи тощо. Отже, оцінка обсягу та складових наданих представником послуг та їх відношення до розгляду справи (у тому числі через критерій «неминучості») має передувати оцінці розміру таких послуг на предмет їх співмірності зі складністю справи, витраченим часом, ціною позову тощо.

Суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, згідно з яким подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичний об`єм виконаної адвокатом роботи, складність справи, зокрема, те, що дана справа є справою незначної складності, суд вважає частково обґрунтованими заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу по складанню позову у розмірі 8 000,00 грн, в іншій частині слід відмовити.

Вказаний розмір витрат, на переконання суду, обумовлений об`єктивною тривалістю часу, яку адвокат витратив під час підготовки позовної заяви у цій справі, якістю та об`ємом підготовлених матеріалів, а також складністю питань, які були предметом розгляду у справі.

Таким чином, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд встановив, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, а тому розподілу підлягають виключно витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів UA205140/2023/000683/2 від 17.11.2023.

Визнати протиправним та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA205140/2023/033363.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮК ДИСТРИБЬЮШН" (04112, м.Київ, вул.Дорогожицька, буд. 1, ) судовий збір у сумі 6 747,42 (шість тисяч сімсот сорок сім) гривень 42 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 (вісім тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Волинської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (44350, Волинська обл., Любомльський р-н, с. Римачі, вул. Призалізнична, буд. 13, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.