Справа № 738/2349/25
Суддя: Савченко О. А.
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 738/2349/25
№ провадження 2-а/738/1/2026
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2026 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.,

з участю

секретаря: Лях Н.М.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Омельяненко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Мена) Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зареєстрованого не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року до Менського районного суду Чернігівської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Мена) Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зареєстрованого не в автоматичному режимі. Позов мотивований тим, що постановою від 05 жовтня 2025 року він був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та на нього накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень. Позивач не погоджується з вказаною постановою, оскільки вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого даною статтею КУпАП, а тому просить скасувати постанову відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Позивач в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з питань наведених в самій позовній заяві. При цьому пояснив, що 05 жовтня 2025 року взагалі не керував автомобілем Volksvagen Caravelle і тому не був зобов`язаний мати при собі посвідчення водія та пред`являти його працівнику поліції. За кермом автомобіля тоді перебував ОСОБА_2 .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених в самій позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду відзив з відповідними додатками в якому просив в задоволенні позову відмовити. Проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, поліцейським ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Фесенко В.М. було винесено постанову серії ЕНА № 5874222 від 05 жовтня 2025 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої частиною першою статті 126 КУпАП та на нього було накладено штраф у розмірі 425 гривень 00 копійок.

Згідно вказаної постанови, 05 жовтня 2025 року о 22 годині 30 хвилин, в місті Мена по вулиці Героїв України, буд. 150А, ОСОБА_1 керував автомобілем марки "Volksvagen Caravelle", державний номерний знак НОМЕР_1 , при цьому не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив пункт 2.1.ПДР України - керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, поліса страхування.

Відповідно до ч. 1 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, другата п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 126 КУпАП регламентовано, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуютьсяпри нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивач стверджує, що 05 жовтня 2025 року він взагалі не керував транспортним засобом "Volksvagen Caravelle", а ним керував його знайомий ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , будучи допитаним в судовому засіданні, вказав, що саме він керував транспортним засобом в день події. Даний автомобіль працівники поліції того дня взагалі не зупиняли та не переслідували.

Дана позиція сторони позивача спростовується відеозаписом з місця події, який був досліджений в судовому засіданні. На відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що після зупинки автомобіля ОСОБА_1 вийшов саме з боку водійських дверей та перебував біля них під час першої взаємодії з поліцейськими. Позивач у своїх твердженнях стверджує, що керував інший громадянин, але не надає жодних доказів (свідків, відео, фото, даних про цю особу) тільки власні слова. ОСОБА_1 не вказував жодного разу прізвища, ім`я водія цього автомобіля правоохоронцям на місці зупинки. Позивач сам визнав, що транспортний засіб належить йому, а доказів того, що в момент зупинки керував хтось інший, не надав.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі №813/1790/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі №825/2328/16, зазначено, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справа №813/1790/18.

З огляду на вищевикладене, позивачем не було доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваного рішення, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до відповідальності.

За наведеного, суд приходить до висновку, що поліцейський ВП № 1 (м. Мена) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області Фесенко В.М. діяв у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5874222 за формою та змістом відповідають вимогам ст. 283 КУпАП.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 126, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 77, 139, 242-246 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Чернігівській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Мена) Корюківського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зареєстрованого не в автоматичному режимі відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено копію рішення після його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя О.А. Савченко