Справа № 520/6124/26
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

20 березня 2026 р. справа № 520/6124/26

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 05.03.2026 №00/9251/0403, від 05.03.2026 №00/9237/0403,

встановив:

В оформленні матеріалів адміністративного позову виявлено недолік у вигляді відсутності доказів оплати судового збору, що не відповідає положенням ч. 3 ст. 161 КАС України.

Підпунктом 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" установлено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року - 3328,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з позовних вимог, предметом позову у даній справі є вимога майнового характеру (скасування податкових повідомлень - рішень на суму - 6.611,50 грн та на суму - 487.810,51 грн, разом - 494.422,01 грн), а отже ставка судового збору в силу приписів ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання даного позову становить 5.933,06 грн.

У позовній заяві докази сплати судового збору відсутні.

Заявник у позові просить суд відстрочити сплату судового збору у розмірі 5.933,06 грн до 03.04.2026 включно, мотивуючи це відсутністю на рахунку КЕКВ 2800 достатніх коштів для сплати судового збору та їх ймовірним надходженням протягом березня 2026 року.

З цього приводу суд зазначає, що названа причина не може бути визнана поважною у якості підстави для відстрочення сплати судового збору.

Так, за змістом п. 9 ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 45 КАС України кожен учасник суспільних відносин повинен забезпечити дотримання обов`язку вчинення процесуальних дій із захисту прав та інтересів у судовому порядку у строк, визначений відповідним процесуальним законом.

Положення ч. 3 ст. 161 КАС України та норм Закону України "Про судовий збір" в частині обов`язку позивача сплатити судовий збір за подання позову є офіційно оприлюдненими та загальновідомими, чіткими і зрозумілими, що унеможливлює виникнення випадку неусвідомлення учасником суспільних відносин такого обов`язку.

Зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 р. по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 р. по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд повинен забезпечити однаковий підхід до вирішення питання з приводу оплати судового збору як суб`єктами владних повноважень, так і приватними суб`єктами права.

Тому майновий (фінансовий) стан може бути кваліфікований у якості виключної поважної причини для відстрочення сплати судового збору або у разі, коли мова йде про захист життєво важливих (природних) інтересів учасника суспільних відносин, або у разі, коли відповідний стан фінансової спроможності був спричинений дією раптового і непереборного (нездоланного) чинника, ані передбачити настання якого, ані відвернути який учасник суспільних відносин не міг.

Крім того, суд зазначає, що специфіка організації роботи органу державної влади не повинна слугувати поважною причиною для невиправдано тривалого відстрочення сплати судового збору, адже у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» сформульована правова позиція, згідно з якою «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Жодних обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу суб`єкту владних повноважень організувати претензійно-позовну роботу таким чином, щоби належно розпорядитися наявними для сплати судового збору коштами (або забезпечити формування фінансових резервів для цих цілей на майбутнє), а також щоб кожний поданий позов було оплачено судовим збором, позивачем не зазначено.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відстрочення сплати судового збору.

Зміст процесуальних документів позивача суб`єкта владних повноважень не містить ані юридично спроможних доводів, ані доказів у підтвердження таких доводів, які б дозволяли суду дійти до переконливого висновку про існування у спірних правовідносинах виключного випадку для відстрочення сплати судового збору.

З огляду на зміст заявлених вимог та положення Закону України "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 5.933,06 грн на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ`ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 161 КАС України, то позов має бути залишений без руху відповідно до ст. 169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 161, 169, 241, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову у 2 дні з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху.

Встановити, що способом усунення недоліків є подання до суду доказів сплати судового збору.

Роз`яснити, що невиправлення недоліків зумовлює повернення позову.

Копію даної ухвали направити заявникові.

Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко