Справа № 160/23263/25
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Київ

23 березня 2026 року

справа № 160/23263/25

адміністративне провадження № К/990/12658/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р. Ф.

перевіривши касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №160/23263/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та нарахованої пені,-

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2026 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №160/23263/25, предметом спору в якій є визнання протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 226 342 341,00 гривень по податковій декларації за серпень 2024 року № від 20 вересня 2024 року; стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за серпень 2024 року в розмірі 226 342 341,00 гривень та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 8 765 959,81 гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року частково задоволено адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а саме: визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 226 342 341,00 гривень по податковій декларації за серпень 2024 року № від 20 вересня 2024 року та зобов`язано Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості щодо суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 226 342 341,00 гривень по податковій декларації за серпень 2024 року № від 20 вересня 2024 року, а також стягнуто з Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платника податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 12 112,00 гривень.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - задоволено. Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2025 року скасовано. Визнано протиправною бездіяльність Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо не внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у розмірі 226 342 341,00 гривень по податковій декларації за серпень 2024 року № від 20 вересня 2024 року. Стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області на користь Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість за серпень 2024 року в розмірі 226 342 341,00 гривень та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, в розмірі 8 765 959,81 гривень.

При вирішенні питання про наявність підстав до відкриття касаційного провадження за означеною скаргою, Верховний Суд виходить з такого.

Статтею 328 КАС України передбачено право на касаційне оскарження.

Частиною першою статті 328 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Стаття 330 КАС України містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Так, відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Як убачається з матеріалів справи, заявник повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ті самі судові рішення після її повернення ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2026 року. Водночас зміст поданої повторно касаційної скарги свідчить, що її доводи є ідентичними доводам первинної касаційної скарги, встановлені судом недоліки не усунуті, нових аргументів чи належного обґрунтування підстав касаційного оскарження не наведено.

За таких обставин повторне подання касаційної скарги з тим самим змістом без усунення недоліків свідчить про формальне використання права на касаційне оскарження.

Разом з тим скаржник посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначаючи про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм статті 200 Податкового кодексу України у подібних правовідносинах .

Верховний Суд враховує, що правові висновки, зокрема щодо застосування пунктів 200.4-1, 200.12-1 статті 200 ПК України, були сформульовані після ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення. Водночас це не впливає на оцінку наявності підстав касаційного оскарження, оскільки такі підстави підлягають перевірці на момент звернення з касаційною скаргою.

Зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справах №160/22161/25 та №280/12187/24 зазначено, що після набрання законної сили судовим рішенням, яким підтверджено правомірність заявленої до бюджетного відшкодування суми податку на додану вартість, у контролюючого органу виникає обов`язок вчинити дії щодо її відображення у відповідному Реєстрі, а невиконання такого обов`язку є протиправною бездіяльністю, при цьому повторне посилання на обставини, пов`язані із застосуванням санкцій, не є підставою для невиконання такого обов`язку.

Отже, доводи скаржника про відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах є безпідставними, а обрана підстава касаційного оскарження має формальний характер.

Доводи касаційної скарги щодо не надання правової оцінки доводам відповідача щодо порушення позивачем пунктів 200.4-1, 200.12-1 ст. 200 ПК України, зокрема у зв`язку із застосуванням санкцій, не можуть бути прийняті судом касаційної інстанції як належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Як убачається з постанови суду апеляційної інстанції, зазначеним доводам контролюючого органу вже надано правову оцінку з урахуванням обставин, встановлених судовими рішеннями у іншій справі, які, за висновком апеляційного суду, мають преюдиційне значення для вирішення цього спору.

Водночас у касаційній скарзі скаржник фактично обмежився повторенням тих самих доводів щодо застосування норм статті 200 ПК України та впливу санкцій на право платника на бюджетне відшкодування, однак не навів жодних аргументів на спростування висновків суду апеляційної інстанції щодо врахування преюдиційних обставин та їх значення для правильного вирішення спору.

Фактично скаржник не спростовує самостійні мотиви, покладені в основу судового рішення апеляційної інстанції, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду свідчить про формальний характер доводів касаційної скарги та виключає можливість її розгляду в касаційному порядку.

Крім того, зміст касаційної скарги свідчить, що її доводи зводяться до незгоди скаржника з установленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та оцінкою доказів.

Такі доводи спрямовані на їх переоцінку, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 341 КАС України.

Водночас скаржник, фактично ставлячи питання про неправильність встановлення фактичних обставин справи, не посилається на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, та не обґрунтовує її застосування.

З урахуванням наведеного касаційна скарга не містить належного обґрунтування підстав касаційного оскарження, визначених статтею 328 КАС України, її доводи є формальними, повторюють доводи раніше поданої касаційної скарги та не дають підстав для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Також слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 243, 328, 330, 332, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №160/23263/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості бюджету із відшкодування податку на додану вартість та нарахованої пені - повернути скаржнику.

Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяР.Ф. Ханова