Справа № 160/1182/26
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2026-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року Справа № 160/1182/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС", про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
19 січня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства освіти і науки України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державне підприємство "ІНФОРЕСУРС" з вимогами:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримав довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 823492 від 29.12.2025 р., у якій у графі «На підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту» - «вказано «Ні, порушує». Вказані дані є невірними, оскільки поточне здобуття освіти позивачем не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а саме: у 2018 році позивач здобув повну загальну середню освіту у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 25» Дніпровської міської ради, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 26.06.2018р. і додатком до атестата 12АХ № 047089 від 26.06.2018 р.; у 2020 році здобув кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст», (який прирівнюється до диплому молодшого бакалавра) спеціальність «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», закінчивши Фаховий коледж економіки та бізнесу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, що підтверджується дипломом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_3 від 28.06.2020 р. та додатком до диплома про вищу освіту № НОМЕР_3 від 28.06.2020 р. У 2024 році позивач здобув кваліфікацію: ступінь вищої освіти «бакалавр», спеціальність 076 «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», закінчивши Вищий навчальний заклад «Університет імені Альфреда Нобеля», що підтверджується дипломом бакалавра серії НОМЕР_4 від 30.06.2024 р. та додатком до диплома № НОМЕР_5 від 30.06.2024 р. У 2024 році позивач вступив до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на перший курс освітнього ступеня «магістр», спеціальність 076 «Підприємництво та торгівля», однак був відрахований, що підтверджується витягом із наказу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» «Про відрахування студентів факультету менеджменту» № 1510-с від 22.11.2024 р. 26.09.2025 року позивач був зарахований студентом першого курсу для здобуття освітнього ступеня «магістр», спеціальність «Матеріалознавство» до Навчально наукового інституту «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», що підтверджується витягом з наказу Українського державного університету науки і технологій № 1353ст від 26.09.2025 р., в якому продовжує навчання; термін навчання з 26.09.2025 р. по 30.06.2027 р. Вказує, що фізична особа вважається такою, що здобула певний рівень освіти та набула знань і навичок, які відповідають такому рівню, у разі завершення нею навчання за відповідною освітньо-кваліфікаційною програмою, виконання відповідної освітньої програми необхідного обсягу та проходження атестації. Тобто, основним критерієм є завершеність попереднього етапу навчання та здобуття певного рівня освіти, що підтверджується належним документом про освіту.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2026 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено здійснювати судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
03.02.2026 року Міністерством освіти і науки України подано до суду відзив, в якому просить у задоволені позовної заяви відмовити в повному обсязі. На обґрунтування зазначає, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 31.08.2024р. зарахований на навчання за освітнім рівнем магістра до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», відрахований 22.11.2024р. за власним бажанням. 26.09.2025р. повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем магістра до Українського державного університету науки і технологій. Саме тому у довідці, сформованій відповідно до вимог законодавства на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, у відповідному полі зазначено «Ні, порушує».
09.02.2026 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено доводи, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, ОСОБА_1 було сформовано довідку про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти № 823492 від 29.12.2025 р., в якій в розділі «Інформація про поточне здобуття освіти» зазначено, що він на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту - Ні, порушує.
Відповідно до вказаної довідки, зазначено про здобуття освіти в Українському державному університеті науки і технологій, ступінь: магістр, дата початку здобуття освіти: 29.09.2025 року, дата завершення здобуття освіти: 31.05.2027 року.
У відповідь на адвокатський запит № 09/01 від 09.01.2026 року, Міністерством освіти і науки України листом № 3/243-26 від 12.02.2026 року повідомлено представника позивача про те, що згідно з інформацією, яка міститься в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, здобувач освіти ОСОБА_1 31.08.2024 зарахований на навчання за освітнім рівнем магістра до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», відрахований 22.11.2024 за власним бажанням. 26.09.2025 повторно зарахований на навчання за освітнім рівнем магістра до Українського державного університету науки і технологій. Таким чином, Єдиною державною електронною базою з питань освіти на підставі даних, які в ній містяться, за визначеним алгоритмом автоматично сформовано довідку про здобуття ОСОБА_1 освіти в непослідовному порядку. Саме тому у довідці у відповідному полі зазначено «Ні, порушує», що відповідає дійсності.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою - третьою статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
Відповідно до статті 3 Закону України від 05 вересня 2017 року № 2145-VIII Про освіту (частини перша та друга) кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Частиною другою статті 10 вказаного Закону встановлено, що рівнями освіти є: дошкільна освіта; початкова освіта; базова середня освіта; профільна середня освіта; перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти; фахова передвища освіта; початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень вищої освіти; другий (магістерський) рівень вищої освіти; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти.
За приписами частини другої статті 17 Закону України Про освіту вища освіта здобувається на основі повної загальної середньої освіти. Рівні, ступені вищої освіти, порядок, умови, форми та особливості її здобуття визначаються спеціальним законом.
Основні правові, організаційні, фінансові засади функціонування системи вищої освіти встановлює Закон України від 01 липня 2014 року № 1556-VII Про вищу освіту, згідно з визначенням термінів частини першої статті 1 якого (пункти 5, 19) вища освіта - сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною кваліфікацією на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти; результати навчання - знання, уміння, навички, способи мислення, погляди, цінності, інші особисті якості, які можна ідентифікувати, спланувати, оцінити і виміряти та які особа здатна продемонструвати після завершення освітньої програми (програмні результати навчання) або окремих освітніх компонентів.
Частина перша статті 4 цього ж Закону передбачає, що кожен має право на вищу освіту. Громадяни України вільні у виборі закладу вищої освіти, форми здобуття вищої освіти і освітньої програми.
Здобувачами вищої освіти у розумінні пункту 1 частин другої статті 61 Закону України Про вищу освіту є студент - особа, зарахована до вищого навчального закладу з метою здобуття вищої освіти ступеня молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра.
Рівні та ступені вищої освіти визначає стаття 5 Закону України Про вищу освіту, частина перша якої встановлює, що підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва.
Частина друга, четверта статті 5 Закону України Про вищу освіту визначає, що особа має право здобувати ступінь бакалавра за умови наявності в неї повної загальної середньої освіти.
За змістом частин першої, другої статті 6 наведеного Закону атестація осіб, які здобувають ступінь молодшого бакалавра, бакалавра чи магістра, здійснюється екзаменаційною комісією, до складу якої можуть включатися представники роботодавців та їх об`єднань, відповідно до положення про екзаменаційну комісію, затвердженого вченою радою закладу вищої освіти (наукової установи).
Заклад вищої освіти на підставі рішення екзаменаційної комісії присуджує особі, яка успішно виконала освітню програму на певному рівні вищої освіти, відповідний ступінь вищої освіти та присвоює відповідну кваліфікацію.
Норми частин першої, другої, п`ятої та шостої статті 7 Закону України Про вищу освіту містять положення про те, що документ про вищу освіту видається особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію.
Встановлюються такі види документів про вищу освіту за відповідними ступенями: диплом молодшого бакалавра; диплом бакалавра; диплом магістра; диплом доктора філософії/доктора мистецтва.
Невід`ємною частиною диплома молодшого бакалавра, бакалавра, магістра, доктора філософії/доктора мистецтва є додаток до диплома європейського зразка, що містить структуровану інформацію про завершене навчання. У додатку до диплома наводиться інформація про результати навчання особи, освітні компоненти, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС, а також відомості про національну систему вищої освіти України.
Документ про вищу освіту видається закладом вищої освіти лише за акредитованою відповідно до цього Закону освітньою програмою.
Пунктом першим частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.
Пунктом 62 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначено, що здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, а також докторанти для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період подають до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки довідку про здобувача освіти, сформовану в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, за формою згідно з додатком 9.
За формою довідки про здобувача освіти, наведеної у додатку 9 до вказаного Порядку, у ній зазначається, зокрема, така інформація: на підставі даних, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, поточне здобуття освіти не порушує послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту - ТАК/НІ.
Нормативне визначення поняття послідовності поточного здобуття освіти у законі відсутнє, однак зі змісту норм частини другої статті 10 Закону України Про освіту розуміється, зокрема, що перший (бакалаврський) рівень вищої освіти є вищим за раніше здобутий особою рівень повної загальної середньої освіти й така послідовність здобуття освіти відповідає положенням зазначеної статті.
При цьому закон передбачає, що особі, яка успішно виконала відповідну освітню програму та пройшла атестацію, присуджується відповідний ступень вищої освіти, у тому числі бакалавр, та видається документ про вищу освіту, зокрема, диплом бакалавра. З моменту отримання документа про вищу освіту особа вважається такою, що завершила навчання і фактично здобула вищу освіту за відповідним ступенем.
Верховний Суд у постанові від 29.10.2025 року по справі № 200/5372/24 сформував висновок про те, що послідовність здобуття освіти відповідає положенням частини другої статті 10 Закону України Про освіту, у разі здобуття особою першого (бакалаврського) рівня вищої освіти, який є вищим за раніше здобутий ним рівень повної загальної середньої освіти. На такий висновок суду не впливають обставини справи стосовно того, що позивач раніше вже навчався у вищому навчальному закладі за рівнем вищої освіти бакалавр й був з нього відрахований, оскільки передбаченого законом документа про вищу освіту позивач не отримував, а отже не вважається таким, що здобув вищу освіту ступеня бакалавр й, відповідно, продовжуючи навчатись в іншому навчальному закладі за рівнем освіти фаховий молодший бакалавр, здобуває освіту не порушуючи послідовності.
Також, Верховний Суд у вищезазначеній постанові зробив висновок про те, що заклад вищої освіти, в якому станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин навчався позивач, в силу своїх повноважень в ЄДЕБО, не має технічної можливості для формування та видання позивачу довідки з іншим, аніж у спірних відносинах, змістом відомостей щодо поточного здобуття освіти, порушення або непорушення послідовності, визначеної частиною другою статті 10 Закону України Про освіту, оскільки такий документ формується автоматично з використанням засобів програмного забезпечення, вимоги до якого визначає Міносвіти. Формування довідки про здобувача освіти є результатом виконання вказаним Міністерством закріплених за ним у законі повноважень. Це ж Міністерство є володільцем усієї інформації, яка міститься в ЄДЕБО, має повний доступ до неї та не позбавлене технічної можливості і повноважень сформувати довідку про здобувача освіти з дотриманням вимог законодавства.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, судом встановлено, що у 2018 році ОСОБА_1 здобув повну загальну середню освіту у Комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 25» Дніпровської міської ради, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту серії НОМЕР_2 від 26.06.2018р. і додатком до атестата 12АХ № 047089 від 26.06.2018 р.
У 2020 році ОСОБА_1 здобув кваліфікацію: освітньо-кваліфікаційний рівень «молодший спеціаліст», (який прирівнюється до диплому молодшого бакалавра) спеціальність «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», закінчивши Фаховий коледж економіки та бізнесу Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, що підтверджується дипломом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_3 від 28.06.2020 р. та додатком до диплома про вищу освіту № НОМЕР_3 від 28.06.2020 р.
У 2024 році ОСОБА_1 здобув кваліфікацію: ступінь вищої освіти «бакалавр», спеціальність 076 «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність», закінчивши Вищий навчальний заклад «Університет імені Альфреда Нобеля», що підтверджується дипломом бакалавра серії НОМЕР_4 від 30.06.2024 р. та додатком до диплома № НОМЕР_5 від 30.06.2024 р.
У 2024 році ОСОБА_1 вступив до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на перший курс освітнього ступеня «магістр», спеціальність 076 «Підприємництво та торгівля» та наказом Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» «Про відрахування студентів факультету менеджменту» № 1510-с від 22.11.2024 р. відрахований на підставі заяви студента.
26.09.2025 року позивач був зарахований студентом першого курсу для здобуття освітнього ступеня «магістр», спеціальність «Матеріалознавство» до Навчально наукового інституту «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури», що підтверджується витягом з наказу Українського державного університету науки і технологій № 1353ст від 26.09.2025 р.
Відповідно до довідки Навчально - наукового інституту «Придніпровська державна академія будівництва та архітектури» Українського державного університету науки і технологій № 47/10.04/04-33/12 від 05.01.2026 р., ОСОБА_1 є здобувачем другого (магістерського) рівня вищої освіти 1 року навчання, термін навчання з 26.09.2025 р. по 30.06.2027 р.
Отже, за фактом вступу ОСОБА_1 до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на перший курс освітнього ступеня «магістр», спеціальність 076 «Підприємництво та торгівля» у 2024 році ОСОБА_1 відповідну освіту не здобув, передбачений законом документ про вищу освіту позивач не отримував, а отже не вважається таким, що здобув вищу освіту ступеня «магістр».
На підставі викладеного, зважаючи на те, що позивач не вважається таким, що здобув вищу освіту ступеня «магістр», й відповідно, продовжуючи навчатись в іншому навчальному закладі за другим (магістерським) рівнем вищої освіти, здобуває освіту не порушуючи послідовності, дані, що містяться в Єдиній державній електронній базі з питань освіти щодо ОСОБА_1 є невірними.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1 332,00 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією від 17.01.2026 року №Е9Е8-4Е9В-103Х-СКАВ.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1 332,00 грн. підлягає стягненню з Міністерства освіти і науки України за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков