Справа № 380/12659/25
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 рокусправа № 380/12659/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Пунейко В.В.,

представника позивача Кунащук І.В.,

представника відповідача Твердовської У.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура»

до Головного управління ДПС у Львівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Прикарпатпромарматура» (далі ПрАТ «Прикарпатпромарматура», позивач) звернулось з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі контролюючий орган, відповідач), у якому було заявлено позовну вимогу: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 16.05.2025 №21700/13-01-07-03 (форма «Р»), яким збільшено ПрАТ «Прикарпатпромарматура» () суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальній сумі 1362500,00 грн., в тому числі на 1090000,00 грн. за податковим зобов`язанням та 272500,00 грн. - за штрафними санкціями.

Згідно ухвали від 25.06.2025 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі, підготовче засідання призначено на 10.07.2025.

10.07.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 04.09.2025, 04.09.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 02.10.2025.

02.10.2025 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 23.10.2025. 23.10.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 13.11.2025. 13.11.2025 відкладено розгляд справи до 16.12.2025. 16.12.2025 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні до 15.01.2026. 15.01.2026 відкладено розгляд справи до 05.02.2026.

05.02.2026 у підготовчому засіданні відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про виклик свідків, закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 03.03.2026.

03.03.2026 в судовому засіданні заслухано представників сторін, досліджено докази, суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив дату та час проголошення рішення 10.03.2026. 10.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Аргументи учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що передумовою здійснення документальної перевірки на підставі пп.78.1.1. п.78.1. ст. 78 ПК України, є направлення платнику податків запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження. Позивач 18.09.2024 отримав запит від ГУ ДПС у Львівській області «Про надання інформації та його документальне підтвердження» вих. №26109/6/13-01-07-06-15 від 05.09.2024, на який надав відповідь вих. №01-43 від 02,10.2024 року, у якій ствердив контролюючому органу про факти невідповідності вказаного запиту вимогам податкового законодавства. Ненадання відповіді на запит контролюючого органу було правомірною поведінкою платника, оскільки такий діяв у спосіб визначений ст. 73 ПК України, у якій визначено право не відповідати на запит, котрий не відповідає вимогам законодавства. Платник не вів себе пасивно, а надав відповідь з мотивацією невідповідності запиту контролюючого органу вимогам ПК України, зокрема вимогам пп.73.3.3 п.73.3. ст. 73 ПК України та з пропозицією надати запит, котрий відповідатиме вимогам. Підставою для проведення перевірки в розумінні та на підставі пп.78.1.1. п.78.1. ст. 78 ПК України є саме ненадання платником податків пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу. Позивач стверджує, що вказаний запит не може вважатись обов`язковим, а отже ненадання відповіді на такий по суті (зокрема пояснень та документів) не може слугувати підставою для призначення перевірки.

Позивач наполягає, що господарські операції ПрАТ «Прикарпатпромарматура» з контрагентами підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією. Операції позивача з контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами. Належним чином оформлені первинні документи були подані до контролюючого органу для аналізу та перевірки.

Позивач звертає увагу, що контролюючий орган не подав жодним доказів звернення в межах належних повноважень до підрядників, їх контрагентів тощо з метою з`ясування тих обставин, які вони вважають сумнівними. В той же час контролюючий орган обмежився дослідженням звітів 1-ДВ, та реєстром податкових накладних.

Позивач зауважує, що відповідач в межах належних повноважень не досліджував у жоден спосіб можливість залучення контрагентами позивача у інших суб`єктів господарювання матеріально-технічних, майнових, трудових та виробничих ресурсів шляхом укладення цивільно-правових договорів у період виконання робіт, стверджуючи про «ризиковість» та «сумнівність» таких контрагентів.

Позивач стверджує, що встановлені під час її проведення порушення норм податкового законодавства не ґрунтуються на фактичних обставинах, тому прийняте за результатами такої перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Прикарпатпромарматура» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Корба Груп» (43046787), ТОВ «Євроторггранд» (42461424) за період вересень 2019 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових декларацiях з податку на прибуток підприємств. Проведеною перевіркою встановлено безпідставне включення ПрАТ «Прикарпатпромарматура» до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях із ТОВ «Корба Груп» (43046787) та ТОВ «Євроторггранд» (42461424) за період вересень 2019 року на загальну суму 1 090 000 грн. Перевіркою встановлено завищення податкового кредиту з податку на додану вартість в розмірі 1 090 000 грн. по взаєморозрахунках з ТОВ «Корба Груп» та ТОВ «Євроторггранд».

Відповідач стверджує, що за результатами отриманої (наявної) податкової інформації (сукупності відомостей і даних) виявлено факти, які свідчать про порушення ПрАТ «Прикарпатпромарматура» (00218319) норм податкового законодавства по взаємовідносинах із ТОВ «Корба Груп» та ТОВ «Євроторггранд» за період вересень 2019 року. Результати аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих платником податків за відповідні періоди та податкової інформації, а саме даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних показників поданих до податкового органу декларацій та звітів, вказують на неможливість виконання ТОВ «Корба Груп» та ТОВ «Євроторггранд» операцій з постачання робіт (послуг) у зв`язку із відсутністю відповідних трудових ресурсів, основних засобів, виробничих запасів.

Відповідач вважає, що господарські операції ПрАТ «Прикарпатпромарматура» із ТОВ «Корба Груп» та з ТОВ «Євроторггранд» за вересень 2019 року не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети). Такі причини можуть бути наявними лише за умови, якщо платник податку має намір одержати економічний ефект в результаті підприємницької або іншої економічної діяльності.

Відповідач наполягає, що діяльність ТОВ «Корба Груп» та ТОВ «Євроторггранд» свідчить про маніпулювання податковою звітністю, з метою заниження сум податку на додану вартість, які підлягають до сплати в бюджет, шляхом штучного формування податкового кредиту, а отже наданням податкової вигоди третім особам (контрагентам покупцям). Наслідком діяльності ТОВ «Корба Груп» (43046787) та ТОВ «Євроторггранд» (42461424) є виключно чи переважно формування податкових зобов`язань на адресу контрагентів, в тому числі ПрАТ «Прикарпатпромарматура».

Відповідач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Встановлені обставини справи.

Головним управлінням ДПС у Львівській області скеровано на адресу ПрАТ «Прикарпатпромарматура» запит про надання інформації від 05.09.2024 №26109/6/13-01-07-06-15.

У відповідь на запит листом вих. №01-43 від 02.10.2024 ПрАТ «Прикарпатпромарматура» повідомив контролюючий орган про факти невідповідності вказаного запиту вимогам податкового законодавства.

16.03.2025 Головне управління ДПС у Львівській області прийняло Наказ № 2010-ПП «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Прикарпатпромарматура».

У період з 27.03.2025 до 02.04.2025 Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Прикарпатпромарматура» з питань проведення взаємовідносин із ТОВ «Корба Груп» (43046787), ТОВ «Євроторггранд» (42461424) за період вересень 2019 року, та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податкових декларацiях з податку на прибуток підприємств.

За результатами перевірки складено акт перевірки від 09.04.2025 № 16239/13-01-07-03/00218319 (далі акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено безпідставне включення ПрАТ «Прикарпатпромарматура» до складу податкового кредиту суми ПДВ по операціях із ТОВ «Корба Груп» (43046787) та ТОВ «Євроторггранд» (42461424) за період вересень 2019 року на загальну суму 1 090 000 грн., порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.4 ст.200 ПК України, що призвело до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 18 Декларації) на загальну суму 1 090 000грн., в т.ч. за вересень 2019 року на суму 1 090 000 гривень.

На підставі акту перевірки Головне управління ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 16.05.2025 №21700/13-01-07-03, яким згідно з підпунктом 2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 п. 123.2 ст. 123 та п. 187.1. ст. 187, п.188.1 ст.188 п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198 п. 201.1, п.200.2, п.200.4 ст. 201 ПК України, визначено ПрАТ «Прикарпатпромарматура» суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1362500,00 грн., з яких 1090000 грн. за податковими зобов`язаннями та 272500 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погодився з вказаним податковим повідомленням-рішенням та звернувся до суду.

Норми права, що підлягають до застосування та висновки щодо правозастосування.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI далі ПК України в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 вказаного Закону).

Згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р. у редакції спірного періоду, первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з вимог наведених норм, підтвердженням факту здійснення господарської операції є відповідні розрахункові, платіжні та інші первинні документи, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів/послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 ПК України.

Під постачанням товарів розуміється, зокрема передача товарів згідно з договором, за яким сплачується комісія (винагорода) за продаж чи купівлю (підпункт 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до п.189.4 ст.189 ПК України базою оподаткування для товарів/послуг, що передаються/отримуються у межах договорів комісії (консигнації), поруки, довірчого управління, є вартість постачання цих товарів, визначена у порядку, встановленому ст.188 Податкового кодексу.

Дата збільшення податкових зобов`язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198 Кодексу.

Датою виникнення податкових зобов`язань із постачання товарів/послуг згідно з п.187.1 ст.187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку-дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а для послуг-дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За положеннями пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено ст.198 ПК України.

Відповідно до пп.«а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За приписами п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Згідно п.200.1. ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету (п.200.2. ст. 200 ПК України)

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.200.4. ст. 200 ПК України).

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування відповідних сум податкових вигод (податкового кредиту) наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

За наведеного правового регулювання суд висновує, що податковий кредит для цілей визначення об`єкту оподаткування ПДВ має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій.

Право на віднесення сум ПДВ до податкового кредиту виникає у разі здійснення господарських операцій, підтверджених відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

ПрАТ «Прикарпатпромарматура» до перевірки та до матеріалів справи на підтвердження здійснення господарських операцій з контрагентами ТОВ «Корба Груп» (43046787) та ТОВ «Євроторггранд» (42461424) надано наступні завірені копії документів: наказ № 4-к від 12.08.2019 р., наказ № 3-к від 12.08.2019 р., наказ № 03-к від 31.03.2025, Статут ПрАТ «Прикарптапромарматура» від 2019 року, наказ про облікову політику від 16.08.2019 №3 та Положення про облікову політику ПрАТ «Прикарптапромарматура», Штатний розпис від 16.08.2019 р., Виписка з ЄДР з видами діяльності від 09.08.2019, договір № 22-0819 від 16.08.2019, Акт виконаних робіт з 16.08.2019 р. по 17.09.2019 р. з додатками, Дефектний акт від 16.08.2019, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат з 16.08.2019 - 17.09.2019, Розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1, Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, Підсумкова відомість ресурсів 2-1-1, договір № 23-0819 від 16.08.2019, Акт виконаних робіт 08.2019 - 16.09.2019, Дефектний акт від 16.08.2019, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат з 16.08.2019 - 16.09.2019, Розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1, Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, Підсумкова відомість ресурсів 2-1-1, Договір 374 від 19.08.2019р., Акт виконаних робіт з 19.08.2019 р. -18.09.2019р., Дефектний акт від 19.08.2019, Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат з 19.08.2019 - 18.09.2019, Розрахунок загальновиробничих витрат до локального кошторису № 2-1-1, Локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, Підсумкова відомість ресурсів 2-1-1, Податкова декларація з податку на прибуток за 2019 рік з квитанцією, Податкова декларація з податку на додану вартість за вересень 2019 р. з квитанцією, Відомість по рахунку за вересень 2019 року 6853 «Розрахунки з іншими дебіторами і кредиторами» в розрізі контрагентів ТОВ ТОВ «Корба Груп» та ТОВ «Євроторггранд», довідка вих. №21 від 01.04.2025.

Також позивач долучив до матеріалів справи для підтвердження використання в процесі господарської діяльності виконаних робіт докази здачі в оренду відремонтованих приміщень та Довідку про отримані доходи від здачі в оренду приміщень, що належать на праві приватної власності ПрАТ «Прикарпатпромарматура» № 43 від 22.10.2025.

Окрім того позивач повідомив суд про оплату підрядних робіт та долучив повідомлення від ТОВ «ІНВОРКС» (замінений кредитор у зобов`язанні) вих. №16/01-1 від 16.01.2026 р.; договір №IN-29/12 про заміну кредитора від 29.12.2025 року; платіжні інструкції: №2313 від 29.01.2026, № 2314 від 29.01.2026, №2315 від 29.01.2026 р., №2316 від 30.01.2026 р., №2317 від 30.01.2026р, №2318 від 30.01.2026 р., №2320 від 02.02.2026 р., №2321 від 02.02.2026 р., №2322 від 02.02.2026 р., № 2324 від 03.02.2026 р., №2325 від 03.02.2025 р., № 2326 від 03.02.2026 р., № 2329 від 04.02.2026 р., № 2330 від 04.02.2026 р., № 2331 від 05.02.2026 р., № 2332 від 05.02.2026 р., № 2334 від 06.02.2026р., № 2335 від 06.02.2026 р., № 2339 від 09.02.2026 р., № 2340 від 09.02.2026р.

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Первинні документи по взаємовідносинах із ТОВ «Корба Груп» (43046787) та ТОВ «Євроторггранд» (42461424) мають всі необхідні та достатні дані для визначення виду наданих послуг, їх вартість, обґрунтовано та визначено економічну доцільність укладання господарських договорів із зазначеними суб`єктами господарювання, характер та об`єм наданих послуг.

В ході проведення контрольно-перевірочних заходів державні інспектори ГУ ДПС у Львівській області не здобули жодної документально підтвердженої інформації, яка б навіть опосередковано могла свідчити про нереальність господарських операції позивача з його контрагентами.

Натомість висновки відповідача про порушення ПрАТ «Прикарпатпромарматура» п.44.1, п.44.6 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, пп. «б» п.200.4, п.200.7, п.200.9 ст.200 Податкового кодексу України обґрунтовуються виключно результатами проведеного аналізу поданої податкової звітності, даних ІС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних.

Законодавство передбачає можливість використання податковим органом інформаційних баз контролюючих органів з метою виконання покладених на останніх функцій та завдань. Разом з тим, наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій.

Водночас, будь-яка податкова інформація, наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, у тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. У первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Суд наголошує, що згідно усталених правових позицій Верховного Суду, податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійснених господарських операцій, не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків.

За наведених обставин, суд вважає, що перевірка позивача проведена неповно та поверхнево, а встановлені нею порушення не ґрунтуються на фактичних підставах та спростовується матеріалами справи.

Суд враховує, що відповідачем також не наведено обставин та доказів, які свідчили б про штучний характер господарських операцій, невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагентів були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 виснувала, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.

Верховний Суд у постанові від 27.10.2022 у справі № 814/129/16 дійшов висновку, що необґрунтованим є посилання скаржника, як на підставу про нереальність господарських операцій на відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів, а також не підтвердження факту транспортування ТМЦ автомобілем та водієм, оскільки відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2023 року у справі №380/9660/21 зазначив, що платник не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, оскільки поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування. Платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією щодо виконання контрагентом податкових зобов`язань. За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій платника та його постачальників для одержання незаконної податкової вигоди, платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб. Такі дії перебувають поза межами впливу платника.

За відсутності доказів, які беззаперечно могли б свідчити про неможливість виконання господарської операції або про її невиконання контрагентами, платник не може бути позбавлений можливості відображення такої операції в податковому обліку. Податкова інформація в інформаційно-аналітичних базах, на підставі якої встановлено факти, які свідчать про нереальність здійснених господарських операцій, не є належним доказом у справі, оскільки не має статусу первинного документа, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків.

Також суд враховує наступні правові висновки Верховного Суду: «Покликання на недотримання контрагентами податкового законодавства не може слугувати одноосібною підставою для позбавлення платника податкової вигоди, оскільки відповідальність настає лише в разі доведення податковим органом недобросовісності дій платника, наміру останнього отримати необґрунтовану податкову вигоду шляхом змови та здійснення узгоджених, взаємозалежних, необумовлених ринковими механізмами дій суб`єктів (юридичних або фізичних осіб), які керовані єдиним органом або особою з метою досягнення вигідних результатів для одного з суб`єктів оподаткування. Зворотне призвело б до неправомірного покладення на платника тягаря відповідальності за дії третіх осіб у багатостадійному господарському обороті - постанова КАС ВС від 23 травня 2023 року у справі № 360/1283/20.

У справах, предмет розгляду в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які за висновком контролюючого органу є фіктивними, сталою є судова практика Верховного Суду, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту та витрат настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності. Сутність таких господарських операцій повинна проявлятися в русі активів, зміні в зобов`язаннях чи власному капіталі платника податків, відповідати економічному змісту укладених платником податку договорів, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкової вигоди - постанова КАС ВС від 19 червня 2023 року у справі № 810/1577/17.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків, також доктринально закріплений у судовій практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Рішенням ЄСПЛ у справі "Інтерсплав проти України" визначено, що платник податків не може відповідати за зловживання свого контрагента за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що такий платник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Отже, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

З огляду на вищезазначене, враховуючи практику Верховного суду у подібних правовідносинах, суд вважає, що операції позивача з контрагентами здійснені в межах господарської діяльності, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Позивачем вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань та фінансових ресурсів.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У справі "Рисовський проти України", від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, ЄСПЛ наголосив на особливій важливості принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищезазначене, встановлені обставини під час розгляду справи та наявні в матеріалах справи докази, які свідчать про реальність господарських операцій позивача з його контрагентами, суд висновує, що оскаржене податкове-повідомлення рішення є необґрунтованим та протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати зі сплати судового збору належить покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 16.05.2025 №21700/13-01-07-03 (форма «Р»), яким збільшено ПрАТ «Прикарпатпромарматура» () суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в загальній сумі 1362500,00 грн., в тому числі на 1090000,00 грн. за податковим зобов`язанням та 272500,00 грн. - за штрафними санкціями.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (адреса: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпатпромарматура» (адреса: 79024, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 176, ) сплачений судовий збір у розмірі 20437,50 грн. (двадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 50 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 19.03.2026.

СуддяКрутько Олена Василівна