Справа № 160/2974/26
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 рокуСправа № 160/2974/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді
Врони О. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Заводського відділу Державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області , в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягає у незнятті арешту з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , за адресом: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції;
зобов`язати Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за адресом: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Удовенко Сніжани Михайлівни №43713680 від 26.01.2015 року (запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №8490915 від 26.01.2015р.).
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що накладений арешт перешкоджає позивачу реалізувати передбачене Конституцією України право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Враховуючи, що майнових претензій стягувачем до позивача після повернення виконавчого документа предьявлено не було, а виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання, позивач вважає, що воно було закінчено, проте, арешт державним виконавцем не знято, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням особливостей ст. 287 КАС України.
25.02.2026 від Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла заява на виконання ухвали суду.
Відповідачем повідомлено про неможливість надати копію виконавчого провадження № 43713680, оскільки відповідно до п. 9.9 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (у редакції від 25.12.2008 року № 2274/5 (зі змінами) дане виконавче провадження було знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
04.03.2026 до суду від Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву.
Відповідач вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
На примусовому виконанні у Відділі в період з 17.06.2014 по 09.02.2015 перебувало виконавче провадження за № АСВП 43713680 згідно вимоги №Ф-196У від 22.04.2013 виданої УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська недоїмки в сумі 8582,72 грн.
З метою виконання вищезазначеного документу, державним виконавцем 16.01.2015 керуючись ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами) винесено постанову про арешт майна боржника, на підставі якої внесено запис про обтяження за № 8490915 до Єдиного реєстру речових про державну реєстрацію обтяження все нерухомого майна.
09.02.2015 державним виконавцем Відділу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України Про виконавче провадження Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV (зі змінами) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Станом на 04.03.2026 заборгованість за виконавчим провадженням АСВП №43713680 складається з заборгованості у розмірі 8582,72 грн., виконавчого збору у розмірі 858,27 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.
У Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII на відміну від Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII).
За змістом частин першої, другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV і частин першій, другій статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, передбачено два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).
Позивачем не надано будь-яких доказів щодо вжиття заходів з метою встановлення наявності заборгованості на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно, окрім звернення до Відділу, а також керуючись практикою судів під час прийняття рішень щодо зняття арештів з майна, тобто ОСОБА_1 або її представник не зверталися до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області, які є правонаступниками стягувача за виконавчим документом, а саме УПФУ в Заводському районі м. Дніпродзержинська щодо наявності на даний час вказаної заборгованості або її відсутності.
Додатково, наявні несплачені виконавчий збір у розмірі 858,27 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн., а ч. 1 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пояснень на позовну заяву не надало.
В період з 02.03.2026 по 16.03.2026 суддя знаходилась на лікарняному, що підтверджується довідкою Відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Справа розглянута в перший робочий день виходу судді з лікарняного.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини справи.
23.11.1998 позивач - ОСОБА_1 - на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Татарець Т.К. і зареєстрованого в Реєстрі за №2178, набула у дар квартиру під АДРЕСА_2 , загальною площею 43 кв.м., вартістю 3 000,00 грн.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №460706898 від 19.01.2026 року, позивачці стало відомо, що 26.01.2015 року на підставі постанови державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Удовенко Сніжани Михайлівни №43713680 від 26.01.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про обтяження №8490915, а саме: про арешт всього нерухомого майна за адресом: АДРЕСА_1 .
Відповідно під арештом опинилися і належна ОСОБА_1 на праві власності квартира.
Представник позивача звернувся до Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою №26/01/2026-1 від 26.01.2026, в якій просив вжити заходів щодо вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження за №8490915 від 26.01.2015 року.
Листом №5705 від 02.02.2026 року відповідач відмовився зняти арешт накладений державним виконавцем на квартиру, повідомивши, що згідно перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження №43713680 з примусового виконання вимоги №Ф-196У від 22.04.2013 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Дніпродзержинська про стягнення боргу в розмірі 8582,72 грн. з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , на користь Управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Дніпродзержинська, у період з 17.06.2014 по 09.02.2015;
09.02.2015 року виконавче провадження відповідно до п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, в редакції Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV-1999) було повернуто до Управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м. Дніпродзержинська.
Виконавче провадження №43713680, в рамках якого державним виконавцем накладався арешт на квартиру, наразі знищене за спливом встановленого терміну його зберігання.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо незняття арешту з нерухомого майна, позивач звернулася з даним позовом до суду.
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача та повернення виконавчого листа у АСВП №43713680 були врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.
Нова редакція якого викладена Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».
Частиною 1 статті 6 Закону № 606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з положеннями статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виходячи зі змісту статті 25 Закону № 606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Положеннями статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.
Частиною 1 статті 47 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто
стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п. 2).
За частиною 5 статті 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Приписами статті 59 Закону №606-XIV унормовано, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту або сплати боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника, майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про звільнення майна з-під арешту надсилається боржнику та до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника на виконання.
Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника органу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.
За наявності письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови державного виконавця про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту.
У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» ( Закон №1404-VIII).
Стаття 37 вказаного закону передбачає аналогічні підстави повернення виконавчого документу стягувачу з підставами наведеними у ст. 47 Закону № 606-XIV.
Відповідно до частини 5 статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
В частині 4 статті 59 Закону №1404-VIII визначені підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.
Такими підставами є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону №1404-VIII ).
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 Закону № 1404-VIII).
Таким чином, судове рішення про зняття арешту з майна боржника, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття арешту з такого майна постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт на майно знищено, що підтверджено самим відповідачем.
Згідно пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 р. №2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
Пунктом 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби передбачено, що завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт.
Також, наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року затверджено «Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», згідно яких відповідно до пункту 1 розділу Х та пунктів 1, 4 розділу ХІ якого завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.
Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Справи (документи), які підлягають знищенню, включаються до акта про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.
Отже, зі змісту Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби та Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями чітко видно, що знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження.
Доказів того, що виконавче провадження №43713680 не закінчено відповідач не надав суду.
- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);
- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавець у Законі №1404-VIII передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону №1404-VIII).
Отже, за загальним правилом, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки така обставина не належить до винятків, передбачених частиною третьою статті 37 Закону №1404-VIII.
В той же час, висновки Великої Палати можуть бути застосовані лише у справах за подібних обставин.
Відповідно до частин першої і другої статті 22 Закону №606-ХІ виконавчі документи, інші виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 23 Закону №606-ХІ було встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
За приписами частини першої, другої, пункту 1 частини четвертої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
У даній справі державним виконавцем 09.02.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 47 Закону №606-ХІ.
Відповідачем не надано доказів повторного пред`явлення стягувачем до виконання вимоги №Ф-196У від 22.04.2013 року протягом строку, встановленого пунктом 2 частини першої статті 22 Закону №606-ХІ.
Строк пред`явлення до виконання вимоги №Ф-196У від 22.04.2013 року сплинув 11.02.2016 року та не міг бути поновлений судом.
На даний час квартира позивача понад 10 років залишається під арештом на підставі постанови державного виконавця від 26.01.2015 .
Положеннями ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у постанові від 27.03.2020 у справі № 817/928/17 та від 26.05.2020 у справі № 815/7269/15, відповідно до яких, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 203/3435/21.
В даному випадку виконавчий документ, на виконання якого накладався арешт на нерухоме майно позивача, не перебуває на примусовому виконанні 10 років, строк пред`явлення до виконання виконавчого документу сплинув та не міг бути поновлений. Майнових претензій правонаступники стягувача до позивача не пред`являли. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, вільний доступ до якої забезпечується на веб-сайті Міністерства юстиції України в мережі Інтернет, відсутні незавершені виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 .
Наведене вказує на те, що підстави для продовження існування накладеного у межах виконавчого провадження №43713680 арешту на нерухоме майно позивача відсутні. Іншого відповідачам як суб`єктами владних повноважень не доведено, а з матеріалів справи судом не встановлено.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За встановлених обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1331,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату №5140-2727-0759-4425 від 09.02.2026.
Суд, керуючись положеннями ст. 139 КАС України, враховуючи задоволення позову, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1331,20 грн .
На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 242-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягає у незнятті арешту з усього нерухомого майна боржника - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона