Справа № 520/1712/26
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 р. Справа № 520/1712/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., повний текст складено 10.02.26 по справі № 520/1712/26

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (філія ГСЦ МВС)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях (далі - РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях), в якому просить суд:

визнати протиправними дії РСЦ ГСЦ МВС у Харківській, Полтавській та Сумській областях, які полягають у відмові підготувати та надати до Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області) оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 станом на 18.06.2025 для проведення з 01.07.2025 перерахунку пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 ;

зобов`язати РСЦ ГСЦ МВС у Харківській, Полтавській та Сумській областях підготувати та надати до ГУ ПФУ в Харківській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 станом на 18.06.2025 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262- ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України № 2262- ХІІ) з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт за посадою, яку займав ОСОБА_3 на час звільнення - Помічник начальника відділу кадрів Академії ВВ МВС України та з обов`язковим зазначенням надбавки за особливості проходження служби відповідно до п.п.1 п.5 Постанови № 704 та премії відповідно до п.п.2 п.5 Постанови № 704, виходячи з визначених окладів, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.07.2025 пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишено без руху.

Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом трьох календарних днів з моменту отримання даної ухвали шляхом надання до суду оригіналу платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору.

До канцелярії Харківського окружного адміністративного суду 05.02.2026 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, зі змісту якої вбачається, що відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Правове питання щодо не справляння судового збору за заявами осіб, які є законними представниками малолітньої чи неповнолітньої особи вже вирішувалося Верховним Судом. Підхід, застосований у постановах Верховного Суду від 13.04.2022 у справі № 120/1647/20-а та від 18.05.2022 у справі № 120/6155/20-а зведений до висновків, що об`єкти справляння судового збору, тобто процесуальні дії, за які справляється судовий збір, встановлені у статті 3 зазначеного Закону. Вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуальних норм права, передбачених частинами 1 та 4 статті 90 КАС України, що виявилось у відсутності всебічного, повного та об`єктивного дослідження наявних в матеріалах справи доказів та в ненаданні їм оцінки як в цілому, так і їх взаємного зв`язку у сукупності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що згідно частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання, зокрема, заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб (пункт 12). Зазначив, що вказана норма передбачає звільнення від сплати судового збору за подачу заяви про захист прав дітей, а не звільнення від сплати судового збору за подачу позовної заяви в інтересах дітей. Враховуючи, що станом на 10.02.2026 недоліки позовної заяви не усунуті, суд прийшов до висновку, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява підлягає поверненню.

Проте, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спірного питання, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим. Це допускається, оскільки право доступу до суду за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб. Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Однією з гарантій реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 № R (81): «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (стаття 1 цього Закону).

За статтею 2 Закону України «Про судовий збір» платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

У частині 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік об`єктів - заяв до суду, за подання яких судовий збір не справляється, а в статті 5 цього Закону - вичерпний перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг та за видачу судами документів, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Таким чином, від сплати судового збору звільнені батьки, законні представники малолітніх чи неповнолітніх осіб, які звертаються із скаргами про захист прав та/або інтересів малолітньої чи неповнолітньої особи.

Подібний висновок щодо застосування наведених приписів Закону України «Про судовий збір» висловлений Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 22.04.2019 у справі № 9901/108/19 (провадження № 11-394заі19) та Верховним Судом у постановах від 23.09.2021 у справі № 480/2043/19 та від 13.04.2022 у справі № 120/1647/20-а.

У вказаних справах Верховний Суд зауважив, що право на звернення до суду відповідно до статті 5 КАС України виникає внаслідок порушення рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи, яка просить про їх захист.

Статтею 53 КАС України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з частиною 1 цієї правової норми у випадках, встановлених законом, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах.

Натомість, в силу частини 1 статті 56 КАС України права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

За правилами статті 160 Сімейного кодексу України неповнолітня дитина не вправі самостійно визначати місце свого проживання та проживає з батьками або одним з батьків.

Батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей (частина перша статті 242 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2026 у справі № 320/484/25 вказав, що при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судового збору осіб, які є законними представниками малолітньої чи неповнолітньої особи, слід виходити з того, чи спричинено оскаржуваними рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушення законних прав та інтересів такої особи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_1 .

У цій справі підставою для звернення до суду стала незгода з діями відповідача, які полягають у відмові підготувати та надати до ГУ ПФУ в Харківській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_3 станом на 18.06.2025 для проведення з 01.07.2025 перерахунку пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , а відтак позовна заява у цій справі, прямо направлене на захист прав та інтересів такої малолітньої особи.

Враховуючи підстави звернення до суду, предмет позовних вимог та наявність порушення законних прав та інтересів малолітньої дитини ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не зобов`язана сплачувати судовий збір відповідно до положень пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково повернуто позовну заяву у даній справі.

За наведеного правового регулювання та обставин справи суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню в справі.

За змістом ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання і є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до цього суду для продовження розгляду.

Керуючись статтями 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10.02.2026 по справі № 520/1712/26 скасувати.

Справу № 520/1712/26 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню .

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) М.О. Семененко І.С. Чалий