Справа № 320/9878/26
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

18 березня 2026 року Київ № 320/9878/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України, треті особи на стороні відповідача: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання дій протиправними, скасування рішення та розпорядження,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства Оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітряних Сил, буд. 6, ), треті особи на стороні відповідача: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо подання документа з недостовірними відомостями технічний паспорт від 17.09.2025, серія та номер: 101:6561-3453-8684-1864, як підставу внесення запису про державну реєстрацію речових прав Міністерства оборони України на гуртожиток по вул. Князів Острозьких, 45/1, корпус 26 Печерського району міста Києва;

- скасувати рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.12.2025 № 82296807 про державну реєстрацію гуртожитку по АДРЕСА_2 (реєстраційна справа № 000), що мало наслідком державну реєстрацію речових прав Міністерства оборони України на підставі документа з недостовірними відомостями;

- скасувати розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2025 № 53 (із змінами від 19.11.2025 № 587) «Про внесення змін до Реєстру гуртожитків державної, комунальної, приватної та колективної форм власності, розташованих на території Печерського району міста Києва» про внесення до обліку гуртожитку по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначається, що 23.02.2026 року позивачу стало відомо зі змісту клопотання про долучення документів (доказів) до матеріалів справи №320/41552/24, що державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 000, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , тип об`єкта: Міністерство оборони України, на підставі рішення про гуртожиток, власник державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.12.2025 №82296807. Згідно з інформаційною довідкою № 455948352 від 10.12.2025 з Державного реєстру речових прав для здійснення державної реєстрації було подано документи, зокрема, Технічний паспорт (витяг з ЄДЕССБ), серія та номер: Т101:6561-3453-8684-1864, виданий 25.11.2025, видавник: ЄДЕССБ (копія додається). Однак, внесення запису про державну реєстрацію права власності на гуртожиток відбулося на підставі документа, до якого внесено недостовірні відомості, а саме: Технічний паспорт від 17.09.2025 на гуртожиток з недостовірними технічними даними об`єкта виготовлено за результатами технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа № 5232-К), яка фактично не проводилася. 13.08.2025 року позивачем виготовлений індивідуальний технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 та внесений до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва T101:2531-0741-1550-3967. Безпідставно змінивши тип житлового приміщення, в якому зареєстрований та проживає позивач з «квартира» на «блок», відповідачі поставили під сумнів правомірність вищезгаданих юридичних фактів та укладених правочинів. На даний час у житловому багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 фактично проживають сім`ї військовослужбовців на постійній основі, які встановленим порядком зареєстровані у квартирах (а не в блоках) житлового будинку (а не гуртожитку), мають індивідуальні договори з постачальниками комунальних послуг.

Отже, на переконання позивача, внесення запису Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про державну реєстрацію права власності на гуртожиток, власник - Міністерство оборони України, , відбулося на підставі документа, до якого внесено недостовірні відомості, а саме: Технічний паспорт від 17.09.2025 на гуртожиток з недостовірними технічними даними об`єкта виготовлено за результатами технічної інвентаризації (інвентаризаційна справа №5232-К), яка фактично не проводилася.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 320/9878/26 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С.

За змістом норм частин першої та другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Дослідивши зміст та матеріали позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відтак, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 320/6292/21.

З позовних вимог позивача вбачається, що позивач просить суд, зокрема, скасувати рішення Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.12.2025 № 82296807 про державну реєстрацію гуртожитку по вул. Князів Острозьких, № 45/1 корпус 26 м. Київ (реєстраційна справа №000), що мало наслідком державну реєстрацію речових прав Міністерства оборони України на підставі документа з недостовірними відомостями.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.11.2018 по справі № 490/5986/17 зазначає, що при визначенні юрисдикційності спору з державним реєстратором чи щодо оскарження дій державного реєстратора критерієм такого розмежування є предмет оскарження. Якщо позивач оскаржує дії державного реєстратора з приводу розгляду його заяви у контексті статті 24 Закону № 1952-IV, і цей спір не стосується речових прав чи обмежень на нерухоме майно третіх осіб, такий спір є публічно-правовим і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Відтак такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Між цим, суд зазначає, що зазначена вище вимога фактично спрямована на вирішення питання про наявність та зміст речового права на нерухоме майно, тобто на встановлення або підтвердження права власності, а тому у даній справі присутній майновий інтерес позивача.

Спори щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних прав на нерухоме майно, зокрема права власності, за своєю правовою природою є приватноправовими.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд зазначає, що спори щодо виникнення та належності речового права на нерухоме майно є приватноправовими і підлягають розгляду судами загальної юрисдикції у порядку цивільного судочинства, навіть якщо вони пов`язані з діями суб`єктів владних повноважень, а тому вимоги позивача в цій частині не можуть розглядатись Київським окружним адміністративним судом в порядку КАС України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №200/10822/18-а було встановлено, що у порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, установлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними), незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Відтак, виходячи з вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем подано позов із порушення правил об`єднання позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

При чому згідно частин 4, 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аналогічне правило викладене в частині 6 статті 21 КАС України, згідно якої не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Суд наголошує, що підхід щодо неможливості об`єднання позовних вимоги, що належить розглядати за правилами різної юрисдикції, спрямований головним чином на забезпечення дотримання принципу ефективного захисту порушеного права особи судом встановленим законом.

Так, проаналізувавши зміст заявлених позовних вимог та предмет спору, суд дійшов висновку, що позивачем об`єднано в одне провадження кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Поряд з цим, суд враховує, що з огляду на характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, роз`єднання позовних вимог з їх подальшим розглядом адміністративним судом за таких обставин є неможливим.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Відповідно частин 6 та 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, з огляду на порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 172, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України, треті особи на стороні відповідача: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Печерська районна в місті Києві державна адміністрація про визнання дій протиправними, скасування рішення та розпорядження - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Парненко В.С.