Справа № 160/685/26
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року Справа № 160/685/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
13 січня 2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний Суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність Павлоградської міської ради, що полягає у неприйнятті рішення про створення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, відповідно до п. 6 Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого Постановою КМУ №1176 від 22.09.2025;
- зобов`язати Павлоградську міську раду вчинити дії та створити комісію з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, відповідно до п. 6 Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого Постановою КМУ №1176 від 22.09.2025 або покласти ці функції на комісію єВідновлення чи комісію, що утворена відповідно до Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд;
- стягнути з Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачу було направлено копію ухвали суду від 16.01.2026 року про відкриття провадження у справі в його електронний кабінет в системі "Електронний суд", що підтверджується довідкою відповідального працівника суду від 16.01.2026 року; правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.
04.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання, в якому просив закрити провадження у справі на підставі п.8 ч.1. ст.238 КАС України та повідомив, що 20.01.2026 року Павлоградською міською радою було прийнято рішення «Про утворення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території».
05.02.2026 року через підсистему «Електронний суд» (документ сформований в системі 04.02.2026 року) від позивача надійшло клопотання, в якому заперечував проти закриття провадження у справі, оскільки бездіяльність відповідача, що є предметом позову триває, а допущені порушення не виправлені.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Крім того, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 13 травня 2024 року.
На звернення позивача Павлоградською міською радою листом вих.№1/0/2026 від 02.01.2026 року повідомлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2025 року №1176 Про затвердження Порядку надання допомоги для вирішенні житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, та внесення змін до Порядку веденні Державною реєстру майні, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України суб`єктами надання адміністративної послуги з розгляду питань щодо наданні допомоги є сільська, селищна, міська рада (далі - уповноважений орган). Наразі, міською радою не прийнято рішення про необхідність створення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території. Відповідно, будь-які рішення з цього питання відсутні.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24 листопада 2025 року набув чинності Порядок надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1176 від 22.09.2025 року (далі Порядок №1176).
Відповідно до пункту 1 Порядку №1176 цей Порядок визначає механізм надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - допомога).
Згідно із абзацом 1 пункту 2 Порядку №1176, житловий ваучер - спеціальний платіжний документ певного номіналу в електронній формі, що формується і зберігається в Державному реєстрі майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Реєстр пошкодженого та знищеного майна), який може бути спрямований на фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості (у тому числі інвестування/фінансування його будівництва), земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, частки у праві власності на таке майно (у тому числі на сплату першого внеску/ погашення платежу за іпотечним кредитом).
Пунктом 4 вказаного Порядку передбачено, що отримувачами допомоги є фізичні особи - громадяни України, які перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та перемістилися з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку, для яких не визначено дати завершення тимчасової окупації, та належать до однієї із таких категорій:
учасники бойових дій, визначені пунктами 19-25 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;
особи з інвалідністю внаслідок війни, визначені пунктами 11-16 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Відповідно до пункту 6 Порядку №1176 суб`єктами надання адміністративної послуги з розгляду питань щодо надання допомоги є сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її утворення) рада, а також військова адміністрація населеного пункту (далі - уповноважений орган).
Для розгляду питань щодо надання допомоги уповноваженим органом утворюється комісія з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - комісія).
Комісія є консультативно-дорадчим органом, підзвітним та підконтрольним уповноваженому органу. Уповноважений орган забезпечує дотримання комісією вимог цього Порядку.
Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Кабінету Міністрів України, цим Порядком, положенням про роботу такої комісії та іншими нормативно-правовими актами.
Положення про комісію, її персональний склад затверджуються уповноваженим органом.
Висунення кандидатур до складу комісії здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення уповноваженим органом про утворення такої комісії, яке розміщується на офіційному веб-сайті уповноваженого органу (за наявності) або оприлюднюється в інший спосіб.
До складу комісії входять представники від уповноваженого органу та громадськості. Кандидатури від громадськості можуть висуватися міжнародними та громадськими організаціями, зокрема антикорупційними, а в селах та селищах - також фізичними особами. Кількість представників від громадськості не може бути менше однієї третини загального складу комісії.
Згідно із підпунктами 1, 3 пункту 7 Порядку №1176 заява про надання допомоги подається за вибором отримувача допомоги особисто або його представником в електронній формі:
1) засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) (у разі технічної можливості), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія);
2) через центр надання адміністративних послуг або нотаріуса (у разі технічної можливості засобами Порталу Дія).
Пунктом 10 Порядку №1176 від 22.09.2025 встановлено, що розгляд заяви про надання допомоги здійснюється комісією та включає:
1) встановлення наявності/відсутності підстав для отримання допомоги;
2) збирання документів та/або інформації, необхідних для прийняття рішення про надання допомоги;
3) прийняття рішення про надання/відмову в наданні допомоги.
Строк розгляду заяви про надання допомоги комісією не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання заяви.
Судом встановлено, що 20 січня 2026 року Павлоградською міською радою було прийнято рішення № 2395-69/VІІІ «Про утворення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території».
Вказаним рішенням утворено Комісію з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо перемішених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території (далі - Комісія) (пункт 1 рішення); затверджено, що кількісний склад Комісії мас становити 9 осіб, в тому числі - 3 представники від міжнародних, громадський, зокрема антикорупційних організацій та 6 представники від виконавчих органів Павлоградської міської ради (пункт 2 рішення).
Таким чином, враховуючи те, що відповідачем вчинено дії щодо створення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, саме: ухвалено рішення № 2395-69/VІІІ від 20.01.2026 року, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Павлоградської міської ради, що полягає у неприйнятті рішення про створення комісії з розгляду питань щодо надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, відповідно до п. 6 Порядку надання допомоги для вирішення житлового питання окремим категоріям внутрішньо переміщених осіб, що проживали на тимчасово окупованій території, затвердженого Постановою КМУ №1176 від 22.09.2025 задоволенню не підлягають.
Як визначено вище, згідно з приписами пункту 10 Порядку №1176, строк розгляду заяви про надання допомоги комісією не може перевищувати 30 календарних днів з дня подання заяви.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 300 000 грн., суд зазначає наступне.
Позивач пов`язує наявність у нього права на отримання відшкодування моральної шкоди саме з протиправною бездіяльністю відповідача щодо не розгляду його заяви на житловий ваучер.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція з питання відшкодування моральної шкоди.
Зокрема, в постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 Верховним Судом зазначено, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
При цьому у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків тощо.
Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд має надавати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чи існує причинний зв`язок, чи обґрунтовано грошовий вираз заявленої шкоди та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Ці обставини входять до предмету доказування у справі.
Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.
Проте на підтвердження того, що такої моральної шкоди позивач зазнав саме внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивачем не надано жодних доказів, як й не наведено обґрунтувань щодо визначення суми відшкодування (300 000,00 грн).
У випадку заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди саме позивач має зазначити та довести, в чому саме полягає моральна шкода, характер завданої шкоди, її прояви. Саме позивач має у своєму розпорядження необхідні докази завдання такої шкоди та обґрунтування розміру шкоди.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 листопада 2019 року в справі №818/1430/17, в постанові від 14 травня 2020 року в справі №822/231/16.
В цьому випадку позивачем не надано доказів заподіяння йому душевних страждань саме у зв`язку з протиправними діями відповідача, а сам по собі факт такого порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Відтак, суд вважає, що підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.
Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», не сплачував його, тому судові витрати зі сплати судового збору стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков