Справа № 580/742/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 березня 2026 року справа № 580/742/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просить:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 580/742/25;

- встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області десятиденний строк для подання до суду звіту про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 580/742/25.

Заява мотивована тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 580/742/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленим на 1 січня календарного року, з 01.11.2024. Зазначене рішення набрало законної сили 24.06.2025.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік установлено з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3028 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3028 гривень.

Таким чином розмір підвищення до пенсії позивача згідно з рішенням суду має складати 6056 грн, як у 2024 році так у 2025 році.

Натомість замість підвищення за період з 01.11.2024 по 31.12.2024 у сумі 12112 грн. відповідач нарахував 6400,00 грн. З 01.01.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області на виконання рішення суду проведено нарахування підвищення до пенсії позивача у розмірі 2361 грн.

Представник позивача вважає безпідставними посилання відповідача на те, що з 01.01.2025 позивачу встановлено підвищення до пенсії відповідно до ст. 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік та постанови КМУ від 27.12.2024 № 1524 у розмірі 2361 грн, оскільки на час ухвалення судового рішення у даній справі 22.05.2025 положення вказаних нормативних актів вже були чинними, однак у рішенні суду відсутня вказівка про те, що встановлене судовим рішенням підвищення нараховується лише за період з 01.11.2024 по 31.12.2024 і його виплата припиняється з 01.01.2025.

Крім того, посилання відповідача на ст. 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік також є помилковим з огляду на те, що доплата передбачена вказаною нормою, є тимчасовою та виплачується лише у 2025 році та за наявності правового режиму воєнного стану. Водночас доплата, яку позивач має право отримувати відповідно до рішення суду у даній справі не пов`язана ні з часовими рамками, ні з правовим режимом воєнного стану.

Представник позивача вказав, що враховуючи невиконання рішення суду протягом тривалого періоду достатнім для виконання рішення суду буде строк десять календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали.

До суду надійшло заперечення на заяву, у якому представниця відповідача просить в задоволенні вимог, що зазначені у заяві позивача відмовити в повному обсязі.

Заперечення мотивоване тим, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.05.2025 у справі № 580/742/25, яке набрало законної сили 22.06.2025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснено нарахування позивачу з 01.11.2024 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб (встановленим на 01 січня календарного року відповідно до Закону про Державний бюджет на відповідний рік).

Таким чином, пенсія позивача після проведеного перерахунку з 01.11.2024 по 31.12.2024 становить 9085,56 грн, в тому числі 3200,00 грн - підвищення непрацюючим, що проживають в зоні гарантованого добровільного відселення (2*1600,00 (прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду відповідно до статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2025 рік).

Крім того, представниця відповідача вказала, що нарахування позивачу доплати, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, в розмірі 2361,00 грн з 01.01.2025 зумовлене зміною законодавства, що регулює ці правовідносини, а саме: прийняття Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 № 1524 Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення. А тому, з 01.01.2025 позивачу виплачується доплата як непрацюючому пенсіонеру, який постійно проживає в зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 45 Закону № 4059-IX в розмірі 2361,00 грн, що відповідає нормам чинного законодавства.

Також представниця відповідача зазначила, що зі змісту заяви про встановлення судового контролю вбачається, що позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання рішення суду у справі № 580/742/25, які в свою чергу не можуть бути предметом розгляду в порядку статті 382-3 КАС України, позаяк при розгляді звіту суб`єкта владних повноважень дослідженню підлягає сам факт виконання судового рішення, а не спосіб чи механізм його виконання.

Зважаючи на те, що сторони не подали клопотання про розгляд заяви у судовому засіданні з повідомленням сторін, а суд таких обставин не встановив, то на підставі частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви в порядку письмового провадження.

Під час вирішення поданої заяви по суті суд зазначає таке.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена статті 129 Конституції України та частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення відповідно до частини 2 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Завершальною стадію судового провадження являється виконання судового рішення як гарантія захисту порушених прав та інтересів осіб, які звернулись до суду за їх відновленням.

Відтак, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Тому особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити дії встановлені Законом для його виконання.

Рішенням від 22 травня 2025 року у справі № 580/742/25, яке набрало законної сили 24.06.2025, Черкаський окружний адміністративний суд позов задовольнив:

- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, підвищення до пенсії, передбачене статтею 39 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-ХІІ, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленим на 1 січня календарного року, з 01.11.2024.

Ухвалюючи вказане рішення суд зазначив, зокрема, таке: …Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01.01.2015) громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати (частина друга цієї статті).

1 січня 2015 року набрав чинності Закон № 76-VIII, підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено у Законі № 796-XII статті 31, 37, 39, 45.

У подальшому Законом України від 04.02.2016 № 987-VIII Про внесення зміни до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 987-VIII; згідно з розділом II Прикінцеві положення Закону № 987-VIII він набрав чинності з 01.01.2016) включено до Закону № 796-XII статтю 39 такого змісту:

Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності), зокрема, підпункту 7 пункту 4 розділу I Закону № 76-VIII визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ як такі, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17.07.2018 № 6-р/2018 указав, що обмеження чи скасування Законом № 76-VIII пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, Закон № 76-VIII у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

У Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування статей 53 і 60 Закону № 796-ХІІ у редакціях, чинних до внесення змін Законом № 76-VIII, проте застережень щодо порядку застосування статті 39 Закону № 796-ХІІ вказане Рішення не містить.

Тобто вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, що діяла до 01.01.2015), яка із 17.07.2018 є чинною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18 зробила висновок щодо співвідношення норм статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, дія якої відновлена відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018) та статті 39 (у редакції Закону № 987-VIII) з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 № 6-р/2018.

Так, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ (яка була чинною до 01.01.2015) і ця редакція за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням статті 39 Законом № 987-VIII. Відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону № 796-ХІІ до внесення змін Законом № 76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01.01.2016 статті 39 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 987-VIII. І ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та статті 6 КАС) у частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав. Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ…

…З урахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 № 4/зп у справі № 18/183-97 за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набрання чинності Конституцією України) щодо дії законів у часі у разі колізії нормативних актів одного рівня юридичної ієрархії (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного й того самого питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у разі, коли про скасування попереднього акта (його приписів) прямо зазначено в новому нормативному акті, так і у разі, коли таких застережень немає.

Таким чином, з набранням чинності Законом № 1774-VIII мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина, зокрема, для обрахунку підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення, право на яке у таких осіб виникло на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.01.2015). Закон № 1774-VIII прийнятий у часі пізніше від Закону № 796-ХІІ, а тому повинна застосовуватися визначена ним розрахункова величина - прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2024 у справі № 240/19227/21.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 796-XII, не працює, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Черкаською облдержадміністрацією 31.05.1993, позивач має статус громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 13.11.2024 № 2024/013741445 позивач з 14.05.1980 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 13.11.2024 № 496/01-3-15 позивач з 26.04.1986 по даний час зареєстрований і проживала по АДРЕСА_2 , на території 3 зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 село Княжа віднесено до 3-ї зони радіаційного забруднення зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, позивач має право на щомісячне підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленим на 1 січня відповідного календарного року….

Суд з`ясував, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 580/742/25, на яку листом від 06.11.2025 відповідач повідомив, що на виконання вказаного рішення проведено перерахунок пенсії, загальний розмір якої з 01.11.2024 становив 9085,56 грн. Виплата доплати за період з 01.11.2024 до 31.12.2024 у сумі 6400 грн буде здійснюватись відповідно до Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2025 № 821.

Також у листі відповідач повідомив, що статтею 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік та постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2024 № 1524 Деякі питання здійснення у 2025 році на період воєнного стану в Україні доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення установлено доплату за проживання на зазначених територіях у розмірі 2361 грн. тому підвищення до пенсії згідно з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 580/742/25 проведено до 31.12.2024.

Із 01.01.2025 позивачу встановлено доплату за проживання в зоні гарантованого добровільного відселення у розмірі 2361 грн, загальний розмір пенсії із 01.01.2025 становить 8246,56 грн, із 01.03.2025 8754,69 грн.

До заперечення на заяву про встановлення судового контролю представниця відповідача додала розрахунок пенсії (Дата-час розрахунку: 18.09.2025 16:51) з якого суд з`ясував, що відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача та за період з 01.11.2024 до 31.12.2024 нарахував суму доплати відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ у розмірі 3200 грн щомісяця, а з 01.01.2025 таку доплату нарахував у розмірі 2361 грн.

Суд врахував, що відповідно до абзацу восьмого частини першої статті 7 Закону України Про Державний бюджет на 2025 рік встановлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду 1600 грн.

Однак суд зауважує, що відповідач помилково застосував наведену норму закону до періоду нарахування підвищення до пенсії за період з 01.11.2024 до 31.12.2024, оскільки за цей період відповідач мав застосувати розмір прожиткового мінімуму, визначений ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік, який становить 3028 грн.

Таким чином, суд вважає, що за період з 01.11.2024 до 31.12.2024 обставина невиконання відповідачем рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 580/742/25 підтверджена, а тому в цій частині заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід задовольнити.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 45 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік з 01.01.2025 змінились обставини, з якими пов`язана виплата вищевказаного підвищення (доплати) до пенсії та її розмір.

Так, відповідно до вказаної статті у 2025 році на період дії воєнного стану в Україні доплата непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення, встановлюється за умови, що такі особи проживали або працювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення або в зоні гарантованого добровільного відселення, станом на 26 квітня 1986 року чи у період з 26 квітня 1986 року до 1 січня 1993 року, у зв`язку з чим особі надано статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Доплата за проживання на зазначених територіях встановлюється у розмірі 2361 гривня.

Особам, які після аварії на Чорнобильській АЕС (26 квітня 1986 року) самостійно або у встановленому законодавством порядку за направленнями обласних державних адміністрацій змінили місце проживання за межі зон безумовного (обов`язкового) відселення або гарантованого добровільного відселення та в подальшому повернулися на постійне місце проживання до цих зон, а також особам, які зареєстрували своє місце проживання чи переїхали на постійне місце проживання до зазначених зон після аварії на Чорнобильській АЕС, доплата за проживання в таких зонах не встановлюється.

Виплата доплати за проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення непрацюючим пенсіонерам припиняється після залишення особою свого місця постійного проживання на зазначених територіях та декларування/реєстрації місця проживання за межами зон безумовного (обов`язкового) відселення та зон гарантованого добровільного відселення, що підтверджується відомостями Єдиного державного демографічного реєстру та інших державних реєстрів.

Суд зазначає, що у рішенні № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Відтак суд констатує, що з 01.01.2025 змінилося правове регулювання спірних у цій справі правовідносин в частині визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-XII і, незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили та яким суд зобов`язав відповідача з 01.11.2024 здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на 1 січня відповідного календарного року, з 01.01.2025 розмір такого підвищення становить 2361,00 грн.

За вказаного правового регулювання, враховуючи що предметом спору у цій справі була виплата підвищення до пенсії саме у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на 1 січня відповідного календарного року, а з 01.01.2025 змінилося правове регулювання цих відносин, то суд вважає, що в цій частині вимог заяви позивача про встановлення судового контролю слід відмовити.

Під час вирішення питання щодо строку, протягом якого відповідач має подати звіт про виконання рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення обставини, суд вважає, що в цьому випадку слід встановити тридцятиденний строк, протягом якого відповідач має подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 248, 256, 294, 297, 382, 382-1, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задовольнити частково.

Встановити судовий контроль за виконанням рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі № 580/742/25 в частині нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 до 31.12.2024 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подати звіт про його виконання протягом тридцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, є остаточною і не може бути оскаржена.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 18.03.2026.

СуддяВасиль ГАВРИЛЮК