Справа № 280/4388/25
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року м. Дніпросправа № 280/4388/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в адміністративній справі №280/4388/25 (головуючий суддя першої інстанції - Сацький Р.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28.05.2025 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року відповідно записів № 1-4 трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1984 року;

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року при призначенні йому пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити перерахунок його пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року в повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідача зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що відмова у зарахуванні періоду роботи позивача з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року у Веселівському районному комбінаті побутового обслуговування на посаді фотографа та періоду роботи з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року на заводі «Сувенір» на посаді дробильника у керамічному цеху є обґрунтованою, оскільки печатка на титульній сторінці трудової книжки не відповідає підприємству, де вона вперше заповнювалась, що на думку відповідача унеможливлює врахування зазначених періодів роботи без додаткових підтверджуючих документів як того вимагає п.2.11 та п.2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці України № 58 від 29.07.1993 року. Відповідач також зазначає, що позивач не надав інших документів, передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу, затвердженим постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року для підтвердження стажу за спірні періоди.

Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та з 28.01.2025 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року, які при призначенні пенсії не біли враховані.

ГУ ПФУ в Запорізькій області відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року, з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року відповідно записів № 1-4 трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1984 року при призначенні пенсії за віком, у зв`язку з тим, що на титульній сторінці трудової книжки печатка підприємства не відповідає підприємству, на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Не погодившись з рішенням про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, позивач оскаржив таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Постанова №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом трудової книжки або відповідних записів у ній у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Пенсійного органу позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року у Веселівському районному комбінаті побутового обслуговування на посаді фотографа, та період роботи з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року на заводі «Сувенір» на посаді дробильника у керамічному цеху.

Вказаний стаж підтверджений записами трудової книжки позивача.

Підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи пенсійний орган зазначив, що печатка на титульній сторінці трудової книжки не відповідає підприємству, де вона вперше заповнювалась, а отже зазначене унеможливлює врахування зазначених періодів роботи без додаткових підтверджуючих документів.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

З 29.07.1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п.2.3. Інструкції №162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.11 Інструкції №162 встановлено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Аналогічні за змістом вимоги встановлені пунктом 2.12 Інструкції № 58.

Так, відмова відповідача зарахувати спірні періоди мотивована виключно через невідповідність печатки на титульній сторінці є необґрунтованою, оскільки, відповідно до п.2.12 Інструкції №58 печатка на титульній сторінці підтверджує правильність внесених відомостей про працівника, а не періодів роботи, зазначених у відповідних записах.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З огляду на викладене, дії та рішення ПФУ щодо не зарахування періодів роботи з 31.07.1984 року по 21.07.1986 року та з 15.10.1986 року по 04.06.1987 року є протиправними.

Оскільки спірні періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу, відповідач зобов`язаний здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням зазначених періодів, відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV та ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає зарахування до стажу роботи, виконаної на підставі трудового договору.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 0403.2020 року у справі №155/1180/17, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки у вказаній справі трудова книжка позивача містила відомості про роботу виключно за спірний період, які не засвідчені печаткою роботодавця, така печатка була відсутня і на титульній сторінці трудової книжки.

Тож, обставини справи №155/1180/17 не є тотожними обставинам справи, що розглядається.

Враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в адміністративній справі № 280/4388/25 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року в адміністративній справі № 280/4388/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко