Справа № 640/1556/20
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 640/1556/20

адміністративне провадження № К/990/8229/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №640/1556/20, за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Закарпатської обласної прокуратури, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 19 грудня 2019 року №8 Кадрової комісії №4 Генеральної прокуратури України про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;

- визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 року №2082ц про звільнення ОСОБА_1 з 24 грудня 2019 з посади начальника другого слідчого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на роботі в Офісі Генерального прокурора на посаді начальника відділу або на рівнозначній посаді;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року змінено мотивувальну та резолютивну частину (у частині посади, на яку підлягає поновленню позивач та розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 скасовано, а справу № 640/1556/20 направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 січня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2024 року скасовано, справу № 640/1556/20 направлено на новий судовий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення від 19 грудня 2019 року № 8 Кадрової комісії № 4 Генеральної прокуратури України про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації;

- визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року № 2082ц про звільнення ОСОБА_1 з 24 грудня 2019 року з посади начальника другого слідчого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та з органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника другого слідчого відділу Управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 26 грудня 2019 року;

- стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2019 року по 17 грудня 2025 року в розмірі 3429 916,62 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів, а також з вирахуванням виплачених всіх сум заробітної плати на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі №640/1556/20;

- допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 48072,49 грн;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №640/1556/20 повернуто особі, яка її подала.

23 лютого 2026 року до Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла повторна касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №640/1556/20.

Відповідно до наказу від 02 березня 2026 року №578/0/5-26 суддя Радишевська О.Р. з 10 до 12 березня 2026 року була направлена для участі в роботі ХХ чергового з`їзду суддів України.

Суддя Верховного Суду Радишевська О.Р. з 13 до 16 березня 2026 року перебувала у відпустці, відповідно до наказу від 09 березня 2026 року №478/0/6-26.

Вирішення питання про відкриття касаційного провадження за цією скаргою вирішується після виходу судді Радишевської О.Р. з відпустки.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою касаційного оскарження у цій справі скаржник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права з посиланням на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваної постанови неправильно застосував норми матеріального права, а саме - підпункти 7, 9, 10, підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №113-ІХ, пункт 5 частини першої статті 15, пункт 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII, статті 36, 39 Кримінально процесуального кодексу України, пункт 8 розділу І, пункт 9-17 розділу IV Порядку №221, пункт 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233.

У касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження судового рішення у цій справі, скаржник посилається, зокрема, на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та указує на необхідність відступлення від висновків Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, викладених у постановах від 21 липня 2022 року у справі №640/22657/19, від 31 серпня 2022 року у справі №640/25387/19, від 31 серпня 2022 року у справі №640/23690/19, від 11 квітня 2024 року у справі №640/22750/19 та застосованих судом апеляційної інстанцій в оскаржуваному судовму рішенні.

Суд зазначає, що у разі оскарження рішень судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник в касаційній скарзі повинен навести обґрунтовані та переконливі аргументи, які слугували б підставою для висновків про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Необхідно зауважити, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейським судом з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Однак скаржником не зазначено належного правового обґрунтування необхідності відступлення від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №640/22657/19, від 31 серпня 2022 року у справі №640/25387/19, від 31 серпня 2022 року у справі №640/23690/19, від 11 квітня 2024 року у справі №640/22750/19 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваому судовому рішенні.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник також посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків Верхового Суду, викладених у постановах від 17 липня 2022 року у справі №640/1083/20, від 15 вересня 2022 року у справі №380/4314/21, від 28 вересня 2023 року у справі №640/39174/21, від 31 травня 2023 року у справі №160/5323/21, щодо застосування пункту 8 розділу І, пункту 9-17 розділу ІV Порядку №221, пункт 12 Порядку №233 щодо повноважень кадрової комісії досліджувати декларації позивача та надавати їм оцінку в площині визначення відповідності прокурора критерію доброчесності, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09 листопада 2023 року у справі №640/600/20, від 26 листопада 2021 року у справі №640/1846/20, ід 29 вересня 2022 року у справі №260/3026/20, щодо визначення обґрунтованості та вмотивованості рішення кадрової комісії.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми права.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не обґрунтовано, що правовий висновок Верховного Суду, викладений у зазначеній ним постанові, є застосовними до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене, клопотання скаржника про зупинення виконання судових рішень Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року у справі №640/1556/20 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська