Справа № 320/26861/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Служби безпеки України, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача відносно Позивача стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Відповідача виплатити Позивачу його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 08.02.2019 по 08.06.2023 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що він має право на отримання від Відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати коштів при звільненні, а саме за несвоєчасну виплату суму індексації грошового забезпечення з часу звільнення - 08 лютого 2019 року і по 08 червня 2023 року - дату остаточного розрахунку на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Служби безпеки України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.02.2019 по 19.01.2023 включно.

Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.02.2019 по 19.01.2023 включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Служба безпеки України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована помилковістю посилання на Кодекс законів про працю України, оскільки передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Крім того, Відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду та його Великої Палати, згідно яких суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відзиву Позивача на апеляційну скаргу Служби безпеки України до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Службі безпеки України та відповідно до витягу з Наказу від 08 лютого 2019 року № 157-ОС (а.с. 6зв.) Позивач виключений із списків особового складу, всіх видів забезпечення з 16 лютого 2019 року.

При цьому, за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 Позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

Позивач звернувся до Відповідача із заявою про нарахування та виплату за період проходження служби індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Листом від 21.01.2022 № 21/3/1/1-Д-5/5 Відповідач повідомив, що у Служби безпеки України у період з 01.01.2015 по 28.02.2018 в межах наявного фінансового ресурсу виплатити індексацію військовослужбовцям можливості не було.

Не погоджуючись з такими діями Відповідача щодо не виплати індексації грошового забезпечення Позивач звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2023 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Служби Безпеки України, які виразились у відмові ОСОБА_1 нарахувати та виплатити за період з 01.01.2015 по 28.02.2018 індексацію грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року.

Зобов`язано Службу Безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 28.02.2018, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

Згідно банківської виписки від 08 червня 2023 року Відповідач перерахував Позивачу індексацію грошового забезпечення згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22 у розмірі 103 488,54 грн.

Вважаючи, що Відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити Позивачу з 08.02.2019 (дати звільнення) по 08.06.2023 (дату остаточного розрахунку) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, останній звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачу при звільненні та виключенні з 08.02.2019 зі списків особового складу не була виплачена індексація грошового забезпечення. Таку компенсацію присуджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22, яке набрало законної сили 15 травня 2023 року, та на виконання якого 08.06.2023 Відповідачем перераховано на картковий рахунок Позивача 103 488,54 грн.

Разом з тим, станом на 08.06.2023 вже діяла стаття 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022, яка обмежує виплату працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку шістьма місяцями.

Таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період: з 08.02.2019 по 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ); з 19.07.2022 по 19.01.2023 (шість місяців з дати набрання чинності Законом № 2352-ІХ).

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-ІХ текст статті 117 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Вказана редакція статті 117 Кодексу законів про працю України набрала чинності з 19 липня 2022 року.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи, відповідно до витягу з Наказу від 08 лютого 2019 року № 157-ОС Позивача звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу.

Згідно банківської виписки від 08 червня 2023 року Відповідач перерахував Позивачу індексацію грошового забезпечення згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22 у розмірі 103 488,54 грн.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягнення середнього заробітку у даній адміністративній справі варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України (до 19.07.2022) і після цього.

Суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період: з 08.02.2019 по 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ); з 19.07.2022 по 19.01.2023 (шість місяців з дати набрання чинності Законом № 2352-ІХ).

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до витягу з Наказу Голови Служби безпеки України від 08 лютого 2019 року № 157-ОС (а.с. 6зв.) Позивача звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу з 16 лютого 2019 року.

Відтак, наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.02.2019 по 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ); з 19.07.2022 по 19.01.2023 (шість місяців з дати набрання чинності Законом № 2352-ІХ).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 вказала, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.

В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 зазначила, що спираючись на критерії, наведені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.

Зокрема, у згаданій постанові Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд зазначив, що аналіз такого правового врегулювання дає йому змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначений підхід щодо здійснення розрахунку суми відшкодування було застосовано судом зокрема й у справі № 489/6074/23 і Велика Палата визнала його таким, що забезпечив справедливий баланс інтересів сторін: захистив право Позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допустив понесення роботодавцем несправедливих та непропорційних майнових втрат.

Отже, для цілей обчислення середнього заробітку у справі, що розглядається, з урахуванням наведених позицій суду касаційної інстанції підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних Позивачу при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена Позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена Позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних Позивачу при звільненні виплат.

Колегія суддів звертає увагу, що обчислення середнього заробітку має відповідати висновкам, викладеним у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, яка є орієнтиром для адміністративних судів у питанні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2025 року у справі № 340/4454/23, від 30 жовтня 2025 року у справі № 420/2649/24, від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23, від 23 лютого 2026 року у справі № 320/46910/23.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній адміністративній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року витребувано в Служби безпеки України відомості про:

- розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- загальний розмір належних ОСОБА_1 при звільненні виплат;

- частку коштів, яка була виплачена ОСОБА_1 при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних йому при звільненні виплат;

- частку коштів, яка не була виплачена ОСОБА_1 при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних йому при звільненні виплат.

Відповідачем на виконання вимог вказаної вище ухвали додано Довідку про грошове забезпечення Позивача за грудень 2018 року - січень 2019 року; Довідку про виплачені суми при звільненні з військової служби у лютому 2019 року.

Як вже було зазначено раніше, відповідно до витягу з Наказу Голови Служби безпеки України від 08 лютого 2019 року № 157-ОС (а.с. 6зв.) Позивача звільнено з військової служби та виключено із списків особового складу з 16 лютого 2019 року.

Згідно банківської виписки від 08 червня 2023 року Відповідач перерахував Позивачу індексацію грошового забезпечення згідно рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/4963/22 у розмірі 103 488,54 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що вказана вище сума (103 488,54 грн) становить 21,41% від загального розміру належних при звільненні виплат згідно Довідки від 17.02.2026 № 21/2-509 - 483 397,04 грн.

Крім того, згідно Довідки від 17.02.2026 № 21/2-510, грошове забезпечення Позивача за грудень 2018 - січень 2019 року (за два місяці перед звільненням (звільнено з 16 лютого 2019 року), складає 45 460,00 грн (22 730,00 грн + 22 730,00 грн).

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, розрахунок середньоденної заробітної плати проводиться шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача згідно Довідки від 17.02.2026 № 21/2-510, становить 1108,78 грн (45 460,00 грн : 41 (число відпрацьованих робочих днів)).

Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.02.2019 по 18.07.2022 становить 1 383 757,44 грн (1108,78 грн - середньоденний заробіток Позивача х 1248 днів); та за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 становить 201 797,96 грн (1108,78 грн - середньоденний заробіток Позивача х 182 дні (за шість місяців після 19.07.2022), що разом складає 1 585 555,40 грн.

Керуючись принципом пропорційності, для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін: захисту права Позивача на повний розрахунок та належну компенсацію, водночас не допущення понесення Відповідачем несправедливих та непропорційних майнових втрат, колегія суддів дійшла висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає виплаті Позивачу становить 339 467,41 грн, що становить ті ж 21,41% від обґрунтованої компенсації за затримку розрахунку при звільненні (1 585 555,40 грн).

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 380/12607/23, від 23 лютого 2026 року у справі № 320/46910/23.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку змінити резолютивну частину рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати Службу безпеки України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2019 по 19.01.2023 включно в сумі 339 467 (триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 41 коп., з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів.».

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Служби безпеки України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні в резолютивній частині, в іншій частині судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року - змінити виклавши третій абзац резолютивної частині в такій редакції:

«Зобов`язати Службу безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 33, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 17.02.2019 по 19.01.2023 включно в сумі 339 467 (триста тридцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн 41 коп., з відрахуванням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів.».

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев