Справа № 160/798/23
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/798/23

адміністративне провадження № К/990/16918/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Олендера І.Я., Васильєвої І.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу № 160/798/23

за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «ПОЛТАВАРИБГОСП» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (суддя Рищенко А.Ю.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (головуючий суддя Семененко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.),

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «ПОЛТАВАРИБГОСП» (далі також - Товариство, позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі також - контролюючий орган, відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 27 жовтня 2022 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 10415275,00 гривень по декларації за січень 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посилання в акті перевірки на нереальність господарських операцій, та як наслідок безпідставне, на думку контролюючого органу, віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість сум, сплачених за послуги по обробітку ґрунту та догляду за посівами є, на думку позивача, неправомірними та ґрунтуються лише на припущеннях. Також, позивач вважає, що формальні недоліки у первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правого статусу особи, що їх видала, мають розцінюватися у сукупності з іншими обставинами. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. Вважає, що реальність господарських операцій та ділова мета підтверджуються усіма первинними документами, зокрема, договорами, актами виконаних робіт та банківськими виписками, які надавались під час проведення перевірки.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2023 року, позов було задоволено.

Верховний Суд постановою від 22 березня 2024 року рішення судів попередніх інстанцій скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року, позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № від 27 жовтня 2022 року, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 10 415 275,00 грн по декларації за січень 2022 року.

В ході розгляду справи судами встановлено, що Приватне акціонерне товариство «ПОЛТАВАРИБГОСП» є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 29 січня 1998 року. Взято на облік територіальним органом Державної податкової служби України 29 січня 1998 року та є платником податку на додану вартість, номер свідоцтва - 85. Крім цього, як сільськогосподарське підприємство позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування 4 групи єдиного податку з ПДВ.

Відповідно до даних ЄДРПОУ видами діяльності Товариства є: код КВЕД 01.11 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); код КВЕД 01.12 - вирощування рису; код КВЕД 01.13 - вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; код КВЕД 01.61 - допоміжна діяльність у рослинництві; код КВЕД 01.64 - оброблення насіння для відтворення; код КВЕД 03.12 - прісноводне рибальство; код КВЕД 03.22 - прісноводне рибництво (аквакультура); код КВЕД 46.31 - оптова торгівля фруктами й овочами; код КВЕД 46.38 - оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; код КВЕД 47.81 - роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; код КВЕД 49.41 - вантажний автомобільний транспорт; код КВЕД 68.20 - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

На підставі п. 19-1.1 ст. 19-1 пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20. пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75. пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78. п. 82.2 ст. 82. пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного акціонерного товариства «ПОЛТАВАРИБГОСП» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість у сумі 11 607 546 грн, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість задекларованого в попередніх звітних періодах та поданих уточнюючих розрахунків, результати якої відображені в акті від 14.09.2022 №1574/04-36-07-06/00476748.

Контролюючий орган в висновках акту зазначив, що перевіркою встановлено порушення Товариством при декларуванні ПДВ п. 198.2. п. 198.3. п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України - завищено суму від`ємного значення (показника рядка 19 та рядка 21) на суму ПДВ 10 415 275,00 грн у січні 2022 року.

На підставі висновків, зроблених під час перевірки та після розгляду заперечень платника податків до акту, уповноваженою особою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 27.10.2022, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 10 415 275,00 грн по декларації за січень 2022 року.

Не погодившись з правомірністю винесеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позицію якого підтримав й апеляційний суд, виходив з того, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «ОРГАНІК АГРЛЕНД» є реальними, відповідна діяльність позивача щодо придбання у контрагента послуг, проведення розрахунків, відображення у податковому обліку в повному обсязі підтверджені належними первинними документами та відповідають зареєстрованим видам діяльності позивача, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Суди ствердили, що з наданих позивачем первинних документів, копії яких долучено до матеріалів справи, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування виконаних робіт/наданих послуг, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, контролюючий орган подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій контролюючий орган зазначив неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішень не врахували відповідних висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема, але не виключно, від 29.06.2023 у справі №440/1563/22; від 03.08.2020 у справі №826/7917/17, від 06.05.2022 у справі №640/4687/19, від 12.03.2019 у справі №826/14489/16, від 19.04.2019 у справі №803/236,15-а, від 21.10.2019 у справі №0540/7843/18-а, від 09.10.2020 у справі №826/11085/18, від 18.11.2021 у справі №815/1057/15, що свідчить про неправильне застосування судами приписів пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України.

На переконання контролюючого органу, судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки доводам що стосуються факту спростування проведених господарських операцій позивача з контрагентом, а саме: акти виконаних робіт не містять інформацію щодо того, які конкретно послуги надавалися, які технічні засоби та сільгосптехніка використовувалися при наданні вказаних послуг, які матеріали замовника та або виконавця були використані (паливо, добриво і т.п.); до перевірки не надано висновків щодо доцільності проведення робіт по відновленню родючості ґрунту та які саме роботи необхідно виконувати; із наданих позивачем документів не вбачається, які саме критерії використовувались для визначення вартості послуг; у ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД», враховуючи обсяг наданих послуг позивачу, відсутні у достатній кількості трудові ресурси для надання цих послуг.

Верховний Суд ухвалою від 01 травня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.03.2025 у цій справі.

Товариство у відзиві на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечило, вважаючи їх безпідставними, та просило рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін, як законні та обґрунтовані.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут та надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з абзацу «а» пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю

Приписами пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Як визначено пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV.

За приписами статті 1 вказаного Закону № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час касаційного перегляду справи № 820/4033/16 зроблено висновок, що основною первинною ознакою господарської операції є її реальність, а наявність первинних документів є вторинною, похідною ознакою. Навіть належне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами не завжди свідчить про безумовну їх відповідність дійсному змісту операції. Правові наслідки створює саме господарська операція, а не первинні документи.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкової вигоди виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкової вигоди, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді права платника податків на формування в податковому обліку податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника. Господарські операції мають відповідати економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, та підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.

Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.

Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.

Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах, на які покликається Відповідач у касаційній скарзі.

У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 01.09.2021 між Товариством, як Замовником, та ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД», як Виконавцем, було укладено договір про надання комплексної послуги №01.

Відповідно до п.1.1 Договору в порядку та на умовах визначених цим договором, виконавець зобов`язується надати комплексну послугу по відновленню родючості ґрунту на землях замовника власними силами, із застосуванням власних матеріалів, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги, відповідно до умов цього договору.

Згідно калькуляції (структури ціни) до складу комплексної послуги по відновленню родючості ґрунту на 1 га входять органічне добриво (сировина та матеріали), тирса, формування суміші для внесення органічних добрив, підвезення органічних добрив в поле, підвезення матеріалів та води, завантаження, розвантаження, послуги оприскувача в тому числі паливно-мастильні матеріали.

Місце надання послуг: земельні угіддя замовника площею 5983,5 га (п. 1.2. договору).

Строк (період) надання послуг: вересень - грудень 2021 року (п. 1.3. договору).

Надані згідно умов даного договору послуги (окремі виконані роботи) вважаються належним чином виконаними в повному обсязі з моменту підписання сторонами акту надання послуг/ акту приймання-передачі робіт та відсутності при цьому взаємних претензій (п. 3.1. договору).

Відповідний акт складається сторонами після надання всього комплексу сільськогосподарських послуг або після закінчення окремих видів робіт за погодженням сторін (п. 3.2. договору).

Загальна орієнтовна вартість послуг становить 122 063 400,00 грн., в т. ч. ПДВ 20 343 900,00 грн. із розрахунку 20 400,00 грн. за 1 га (в т.ч. ПДВ) (п. 4.1. договору).

Остаточна вартість договору буде визначена виконавцем в акті приймання-передачі послуг та/або рахунку на оплату (п. 4.2. договору).

Оплата/передплата за надані послуги здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця, згідно виставленого рахунка або акту приймання-передачі послуг. Можливе здійснення попередньої оплати згідно виставленого рахунка (п. 5.1. договору).

Цей договір набуває чинність з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2021 включно, а в частині виконання грошових зобов`язань до повного їх виконання (п. 10.1. договору).

Суди ствердили, що виконання послуг по Договору про надання комплексної послуги № 01 від 01 вересня 2021 року підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), обліковими листами тракториста-машиніста. Вказані акти здачі-приймання робіт (надання послуг) підписані сторонами та скріплені печатками; облікові листи тракториста-машиніста застосовувалися для обліку механізованих робіт, що виконуються трактористами-машиністами на тракторах, комбайнах, інших самохідних машинах. З даних листів чітко вбачається на якому полі працював тракторист, обсяг виконаної роботи та витрати палива.

Розрахунки між сторонами проведено в повному обсязі, на підтвердження чого надані платіжні доручення.

Крім того, 01.09.2021 між ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» (Виконавець) та позивачем (Замовник) було укладено договір про надання сільськогосподарських послуг №01-2.

Відповідно до пункту 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати сільськогосподарські послуги по обробітку ґрунту, догляду за посівами та збору урожаю сільськогосподарської продукції, на землях замовника, згідно специфікації, що є невід`ємним додатком до даного договору із застосуванням власних чи наданих замовником матеріалів.

Згідно пункту 2.1 договору, вартість договору буде визначена в погоджених (підписаних) актах здачі-приймання робіт (наданих послуг), згідно цін вказаних у специфікації до цього договору.

Сторонами підписано специфікацію № 1, в якій дійшли згоди щодо найменування, кількість та вартість послуг, що надаються позивачем.

Судами встановлено, що виконання умов вказаного договору підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та актами виконання сільськогосподарських послуг до акту.

Внесення добрив та гербіцидів також підтверджується актами позивача № ПРХ00000062 від 30 вересня 2021 року та № ПРХ00000078, № ПРХ00000079 від 30 листопада 2021 року.

Відповідно до пункту 4.1 договору, оплата за надані послуги здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на поточний рахунок виконавця в строк до 10 грудня 2021 року.

Суди констатували, що розрахунки між сторонами здійснювалися у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями.

З наданих позивачем первинних документів, як встановлено судами попередніх інстанцій, можливо встановити зміст та обсяг господарських операцій, в них визначено найменування виконаних робіт/наданих послуг, їх кількість та вартість, визначено сторони господарських операцій. Тобто, вказані документи, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій.

Надаючи оцінки позиції відповідача, що ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» не мало можливості виконати зобов`язання за вказаними договорами через недостатність чисельності працюючих, відсутності основних засобів, відсутність технічної та матеріальної бази для виконання робіт/надання послуг, судами зазначено, що сам відповідач в апеляційній скарзі зазначав про те, що згідно фінансової звітності ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» вартість капітальних інвестиції Товариства становить 495,6 тис.грн. Дослідженням ЄРПН контролюючим органом встановлено формування податкового кредиту ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» з придбання сільгосптехніки (культиватор Європак, культиватор КП-6 (Максим),культиватор КПС-04,02, культиватор УСМК-5,4, лущильник дисковий гідрофікований ЛДГ-10, підбирач ПДЕ-34, до меги, подрібнювач ИСК-3, прес-підбирач, комбайни, косарки, трактори та інше. Відповідно до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку на ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» працювало 10 осіб. Отже, інформація, наведена самим відповідачем, свідчить як про придбання ТОВ «ОРГАНІК АГРОЛЕНД» спеціалізованої сільгосптехніки техніки так і про наявність у Товариства трудових ресурсів.

При цьому, контролюючим органом, з огляду на специфіку укладених договорів, не визначено та необґрунтовано необхідної кількості трудових ресурсів для виконання таких послуг, не визначено та необґрунтовано необхідної кількості, найменування техніки для виконання робіт/надання послуг.

Загалом усі доводи відповідача про неможливість здійснення контрагентом позивача господарських операцій ґрунтуються виключно на відомостях інформаційно-аналітичних систем контролюючого органу без надання належних і допустимих доказів на їх підтвердження. Аналіз зазначених доказів у їх сукупності дав підстави судам попередніх інстанцій дійти висновку, що контрагент позивача мав реальну можливість та фактично здійснював виконання відповідних робіт, а господарські операції з позивачем супроводжувалися змінами у структурі активів і зобов`язань сторін.

З урахуванням цих обставин, суди попередніх інстанцій констатували підтвердженість фактичного здійснення операцій між позивачем та його контрагентом.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що доводи відповідача про нереальність операцій спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються виключно на формальному підході до оцінки окремих документів без урахування їх економічного змісту.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Отже, колегія суддів не може погодитися з твердженням відповідача про нереальність господарських операцій позивача із зазначеним контрагентом з підстав наявності негативної податкової інформації щодо останнього, оскільки такі доводи досліджено судами попередніх інстанцій і надано їм правову оцінку, до того ж такі доводи містяться лише в акті перевірки і не підтверджені відповідною доказовою базою.

Усталеним є підхід Верховного Суду, за яким платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку; зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Якщо контрагент позивача або суб`єкти господарювання, з якими мав відносини контрагент позивача, в подальшому не дотримувалися у своїй діяльності законодавчих норм, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо них.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови та має необхідні документальні на підтвердження розміру понесених витрат та свого податкового кредиту.

Надавши оцінку поданим під час судового розгляду доказам, суди першої та апеляційної інстанцій вважали їх сукупність достатньою для цілей підтвердження фактичного здійснення операцій між Позивачем і його контрагентами, та відповідно достатньою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування.

Вважаючи помилковими ці висновки відповідач у касаційній скарзі покликається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, зміст яких фактично зводиться до того, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів (фактичне здійснення операцій), що є обов`язковою умовою для формування податкової вигоди.

Разом з тим, застосування норм права судами попередніх інстанцій у цій справі не вказує про те, що при вирішенні спору не враховано цих висновків, навпаки суди попередніх інстанцій досліджували обставини фактичного здійснення операцій з контрагентами та з урахуванням всієї сукупності обставин, наведених у судовому процесі, наданих під час судового розгляду та перевірки документів та доказів дійшли висновку про документальне підтвердження їх здійснення.

Водночас, цитуючи у касаційній скарзі абзаци з текстів зазначених постанов Верховного Суду, контролюючий орган посилається на висновки Верховного Суду, які пов`язані виключно з критеріями оцінки доказів та висновками, здійсненими за результатами їх дослідження, та відображають загальний сформований Верховним Судом підхід до оцінки обставин, які можуть свідчити на користь реальності/нереальності господарських операцій платника податку, що не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права, без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.

Суд вважає за необхідне зазначити і те, що у справі, яка переглядається, податковим органом не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин в обґрунтування власної позиції за наведеними вище, на думку контролюючого органу, порушеннями.

Доводи відповідача, викладені у касаційній скарзі, є тотожними аргументам, наведеним ним під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, та фактично зводяться лише до незгоди з мотивами, якими керувалися суди першої та апеляційної інстанцій при оцінці доказів і встановленні фактичних обставин справи. При цьому касаційна скарга не містить жодних належних, конкретних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували зроблені судами попередніх інстанцій висновки або свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Доводи, які на думку контролюючого органу, вказують на те, що суди при розгляді справи допустили порушення норм процесуального права, а саме, не дослідили зібрані у ній докази, не спростовують встановлених судами попередніх інстанцій фактів та сформованих на їх підставі висновків та зводяться до посилань на необхідність переоцінки вже оцінених судами доказів, додаткової перевірки доказів стосовно встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин у справі, проте це знаходиться за межами касаційного перегляду, встановленими частиною першою статті 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не має права здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди попередніх інстанції при вирішенні справи, повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 908/1795/19).

Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 341 КАС України, не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Відтак, твердження відповідача не спростовують обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не містять належних аргументів щодо наявності підстав для їх скасування.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, що прямо випливає із положень статті 77 КАС України.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій. За таких обставин, з урахуванням наведеного у сукупності Суд не знайшов передбачених КАС України підстав для задоволення касаційної скарг відповідача та скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, суд дійшов висновку про необхідність залишення рішень судів попередніх інстанцій без змін, а касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.Я.Олендер І.А. Васильєва