Справа № 752/26780/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Кузьменка В.В., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, Третя особа: Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання рішення протиправним, визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Третя особа: Білозерський відділ державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила:

- визнати протиправним рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (заяву вих. № 7361/3.7/14-24 від 06 червня 2024 року) про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованому в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстраційне місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України № AA 00019239 від 30 квітня 2024 року.

- визнати виконавчий документ, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованому в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстраційне місце проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, № AA00019239 від 30 квітня 2024 року, таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з порушенням строків пред`явлення до виконання.

Позов обґрунтований тим, що постанова по справі про адміністративне правопорушення № АА00019239 від 30 квітня 2024 була оскаржена у встановлений строк, а отже не набула законної сили. Незважаючи на це, Державна служба України з безпеки на транспорті направила її для примусового виконання, що суперечить вимогам КУпАП.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати протиправним направлення постанови про адміністративне правопорушення до органу ДВС до моменту набрання нею законної сили, та визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (заяву вих. № 7361/3.7/14-24 від 06 червня 2024 року) про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованому в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстраційне місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, № AA 00019239 від 30 квітня 2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що оскільки суд вже визнав протиправність направлення постанови Укртрансбезпекою, вказане є свідченням неправомірного пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому існує пряма підстава для застосування статті 374 КАС України.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачем подано клопотання про зупинення розгляду справи, в якому просить зупинити провадження у справі № 752/26780/24 до набрання законної сили судового рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 752/10778/24.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що рішення у справі № 752/10778/24 матиме преюдиційне значення для розгляду даної адміністративної справи, оскільки предметом оскарження у цій справі є дії Відповідача щодо виконання постанови серія АА № 00019239 від 30.04.2024, в той час, коли предметом розгляду справи № 752/10778/24 є правомірність постанови серії АА № 00019239 від 30.04.2024.

Позивачкою подано Заперечення на клопотання, в яких вона просила відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про зупинення апеляційного провадження у даній адміністративній справі, оскільки результат розгляду справи № 752/10778/24 жодним чином не впливає на юридичну оцінку дій Відповідача у цій справі.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулася в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови від 30 квітня 2024 року серії АА № 00019239 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, Позивачка звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції від 04 листопада 2024 року і ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 752/10778/24 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лошкарьова Федора Анатолійовича залишено без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 752/10778/24 - залишено без змін.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання Відповідача про зупинення провадження у даній адміністративній справі до набрання законної сили судового рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 752/10778/24.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки Позивачка у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2024 року Старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенком Віктором Володимировичем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України серії АА № 00019239, відповідно до якої 25 квітня 2024 року о 15 год. 54 хв., за адресою М-30, км 996+491, Дніпропетровська область, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , допустила рух транспортного засобу MAN TGX, державний номерний знак НОМЕР_2 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5.413% (2.165 тонн) при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, чим вчинила порушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Фактичні зафіксовані параметри транспортного засобу: кількість вісей - 5 шт.; відстань між вісями: 1-2 - 2 590 мм, 2-3 - 1 250 мм, 3-4 - 4 050 мм, 4-5 - 1 360 мм; навантаження на вісь: вісь 1 - 7 150 кг, вісь 2 - 3 750 кг, вісь 3 - 10 800 кг, вісь 4 - 9 150 кг, вісь 5 - 9 250 кг; загальна маса - 48 300 кг. Виміряні з урахуванням похибки вагові параметри (загальна маса): 42 165 кг.

Даною постановою до Позивачки застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Вказана постанова отримана Позивачкою 15 травня 2024 року та відповідно до її змісту в цей же день набрала законної сили, строк пред`явлення її до виконання до 14 червня 2024 року.

20 травня 2024 року Позивачка звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з адміністративним позовом, у якому просила скасувати зазначену постанову як таку, що винесена без належних підстав, та визнати її такою, що не підлягає виконанню. Квитанція про надсилання позовної заяви, додана до матеріалів даної адміністративної справи, підтверджує факт звернення.

24 травня 2024 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі № 752/10778/24.

06 червня 2024 року Державною службою України з безпеки на транспорті направлено постанову серії АА № 00019239 на примусове виконання до Білозерського відділу державної виконавчої служби.

12 червня 2024 року Державним виконавцем Білозерського відділу державної виконавчої служби у Херсонському районі Херсонської області відкрито виконавче провадження ВП № 75280226 на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА № 00019239 від 30 квітня 2024 року.

Станом на дату відкриття виконавчого провадження адміністративне стягнення, передбачене постановою серії АА № 00019239 у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн, Позивачкою сплачено не було.

04 листопада 2024 року Голосіївського районного суду м. Києва прийнято рішення у справі № 752/10778/24, яким адміністративний позов ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АА № 00019239 від 30 квітня 2024 року, залишено без задоволення.

13 листопада 2024 року Позивачка звернулася з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції у справі № 752/10778/24.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

Станом на час розгляду даної адміністративної справи у суді першої інстанції (рішення від 07 серпня 2025 року), постанова Шостим апеляційним адміністративним судом у справі № 752/10778/24 ухвалена не була (постанова суду апеляційної інстанції у справі № 752/10778/24 від 24 вересня 2025 року).

Не погоджуючись із передчасним направленням на примусове виконання постанови про адміністративне правопорушення до органу державної виконавчої служби, Позивачка звернулася з даним адміністративним позовом до адміністративного суду, в якому просила суд визнати протиправним направлення постанови про адміністративне правопорушення до органу ДВС до моменту набрання нею законної сили, та визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи вказаний адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постанова про адміністративне правопорушення була оскаржена у передбачений законом строк, а остаточне судове рішення у справі не було ухвалено, її направлення на виконання 06 червня 2024 року було передчасним.

Разом з тим, щодо вимоги про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з пропущенням строку пред`явлення, суд зазначив, що постанова адміністративне правопорушення перебуває у процесі судового оскарження, а отже строк її виконання зупинено.

У разі набрання чинності рішенням про відмову в задоволенні позову, строк поновиться, і постанова підлягатиме виконанню.

Тому підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень.

Згідно з п. 6 частини 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, яке підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної або касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

За приписами частини 2 статті 374 КАС України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 374 КАС України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Дійсно законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у частині 2 статті 374 КАС України.

Разом з тим, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 824/150/23, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку Боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий документ ще не виконаний.

У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих Сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права Стягувача на повне виконання рішення суду та права Боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку Боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів даної адміністративної справи та встановлено судом першої інстанції, Старшим державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенком Віктором Володимировичем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування на території України від 30 квітня 2024 року серії АА № 00019239.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у справі № 752/10778/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2025 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишено без задоволення.

Таким чином, рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено правомірність прийняття постанови про адміністративне правопорушення від 30 квітня 2024 року серії АА № 00019239, а тому вона підлягає примусовому виконанню.

Колегія суддів звертає увагу, що визнання протиправним рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (заяву вих. № 7361/3.7/14-24 від 06 червня 2024 року) про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованому в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстраційне місце проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України № AA 00019239 від 30 квітня 2024 року, не спростовує той факт, що сам виконавчий документ є чинним та підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах даної адміністративної справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: В.В Кузьменко

Є.І. Мєзєнцев