Справа № 140/13821/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/13821/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2.

В обґрунтуванням позовних вимог позивач зазначає, що, здійснюючи господарську діяльність, уклав із товариством з обмеженою відповідальністю «LMG» (Республіка Польща) контракт від 25.07.2023 №1/07/2023.

На виконання умов вказаного Контракту було придбано товар, загальна вартість якого становить 53779,74 злотих, яка сплачена відповідно до платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 22.10.2025. Після чого, на підставі інвойса від 27.10.2025 EXF007/10/25 вантаж було відвантажено покупцю та за рахунок покупця організовано доставку товару в Україну.

З метою розмитнення товару за основним методом позивач подав для митного оформлення митну декларацію МД від 31.10.2025 №25UA52U2 разом з документами, які підтверджують числові значення складових митної вартості.

Проте митним органом повідомлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не місять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за основним методом, обраним декларантом, та містять розбіжності.

Відповідачем 31.10.2025 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000286/2 та оформлено картку відмови у митному оформленні товарів у зв`язку з прийняттям рішення щодо коригування митної вартості.

Позивач не погоджується з рішенням відповідача по коригування митної вартості товарів за резервним методом з тих підстав, що декларантом надано всі необхідні документи, що дають можливість відповідачу визначити митну вартість товару за ціною договору (за основним методом), документи не містять розбіжностей, які впливають на ціну товару та підтверджені визначеними частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі МК України) документами.

Також наголошує, що посилання митниці про те, що декларантом не надано усіх документів та те, що надані документи мають розбіжності, є формальними та не впливають на ціну товару та митну вартість товар.

Вважає, що відповідачем неналежно проаналізовано умови контракту та дано оцінку первинним бухгалтерським та банківським документам, що підтверджують вартість товару.

На думку позивача, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Також відповідачем не враховано, що вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятись з огляду на якість матеріалів з яких виготовлено товар, країну виробника, умови поставки (оптова/роздрібна ціна) тощо. В конкретному випадку згідно декларації, яка була взята за основу для коригування митної вартості, виробник товару є відмінним від виробника товару, задекларованого позивачем.

За таких умов позивач вважає оскаржуване рішення про коригування митної вартості від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою суду від 18.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.41).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.44-51) позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що у відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, статті 257 МК України 25.02.2025 для митного оформлення товару декларантом ФОП ОСОБА_1 подано МД від 31.10.2025 №25UA52U2 на товар: «Водонепроникне взуття з підошвою і верхом з гуми або пластмаси, який не прикріплюється до підошви і не з`єднується з нею ні нитковим, ні шпильковим, ні гвіздковим, ні гвинтовим, ні будь-яким іншим подібним способом, що закриває щиколотку, але не закриває коліно, з пластмасовим верхом: 748690437А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 37 10 пара 748690438А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 38 10 пара А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 40 10 пара А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 41 10 пара 857190444А Чоботи виготовлені з поліуретану, вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 5 пара 751650441А ... Торговельна марка Lemigo Виробник LMG SPOLKA Z ORGANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA SP.K. Країна виробництва PL».

Разом з МД №25UA52U2 від 31.10.2025 було подано перелік документів, визначених в гр.44 МД, згідно Класифікатору документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій».

На етапі перевірки правильності визначення митної вартості (п.4.5.10 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товару із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №631, далі - Порядок №634) ввезених позивачем товарів було з`ясовано, що митну вартість товару було заявлено позивачем за основним методом визначення митної вартості товару, про що свідчить інформація, внесена у гр.43 МД.

Так, під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозяться на митну територію України за МД від 31.10.2025 №25UA52U2, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності, а саме:

- в призначенні платежу, згідно банківського платіжного документа від 22.10.2025 №18, вказаний контракт від 25.07.2023 №01/07/2023, проте згідно пункту 2 зовнішньоекономічного договору (контракту) (далі - Контракт) ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, а отже віднести оплату до оцінюваної поставки товару не можливо через відсутність ідентифікації поставки товару;

- згідно п. 1.7 Контракту зазначено, що строк дії Контракту до 31.12.2024, автоматично пролонгується. Проте, жодної інформації щодо актуальності наданого контракту на момент митного оформлення не подано;

- відповідно пункту 1.1 Контракту вартість упаковки включена у ціну товару. В рахунку на оплату від 28.10.2025 №936 серед наданих послуг наявні лише транспортні послуги. В Контракті відсутні будь-які інші зобов`язання з організації транспортування товару, обов`язок яких лежить на продавцю товару. Так як перевізником не було здійснено жодних інших додаткових послуг, витрати з навантажувально-розвантажувальних робіт лежать на покупцю товару. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, інформації щодо суб`єкта надання даних витрат не подано, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;

- згідно рахунка на оплату від 28.10.2025 №936 витрати на транспортування по маршруту Grudziadz (Польща) п/п Ягодин становлять 23500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 691 км, що в перерахунку транспортні витрати становлять 34 грн/км (23500 /691). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Луцьк становить 5900 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 134 км, що становить 44 грн/км (5900 /134). Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

У зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих до митного оформлення документах декларанту запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи.

Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару та усунення наявних розбіжностей не подано жодних додаткових документів, листом від 31.10.2025 повідомлено про їх відсутність.

З огляду на вищевказане, Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2, згідно якого митну вартість товару визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 на рівні 28,3 дол.США/кг (89,7117 злотих/пару на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД від 22.09.2025 №UA100320/2025/036002.

За основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Водонепроникне взуття з гумовою підошвою і верхом з ПВХ, що закриває щиколотку, але не закриває коліно: Чоботи ПВХ, OB SRC, розмір 42, 82-901-42, 2 шт; Торговельна марка NEO TOOLS Виробник GTX Poland Sp. z o.o. Sp.k. (Grupa Topex) Країна виробництва PL», імпорт товару якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту), сторона якого є виробник товарів на умовах поставки DAP Київ. Коригування на обсяг партії та умови поставки митним органом не здійснювалося.

Декларантом вказаний товар оформлено у вільний обіг згідно МД від 31.10.2025 №25UA75U4 з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України.

З огляду на вищевказане, представник відповідача вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості є таким, що прийняте у повній відповідності до вимог чинного законодавства, а тому є законним та обґрунтованим, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи не надходили.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

01.07.2023 між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «LMG» (далі ТОВ «LMG») (Республіка Польща) (продавець) було укладено контракт №01/07/23 (а.с.21-22), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити вироби в асортименті, а покупець зобов`язується прийняти товар в кількості та асортименті що вказані в інвойсах що являються невід`ємною частиною даного договору. Вартість упаковки включена в ціну товару. Постачальник і покупець володіють дозволами на здійснення даного виду діяльності. Товар поставляється з Польщі в Україну. Виробником (постачальником) товару є Товариство з обмеженою відповідальністю «LMG».

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, що додаватиметься до кожної відвантаженої партії товару. Ціна товару встановлюється в злотих (PLN).

Оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем по передоплаті на підставі проформи виставленої продавцем (пункт 2.3 Контракту).

Датою поставки товару вважається дата оформлення товарно-транспортної накладної на передачу товару покупцеві (пункт 4.1 Контракту).

Відповідно до пункту 4.2. Контракту, доставка товару здійснюється автомобільним транспортом покупця на умовах FCA-Грудзьондз.

На виконання умов наведеного контракту ТОВ «LMG» 21.10.2025 було виписано проформу-інвойс №IS0941/10/25 на загальну суму 53779,74 PLN (а.с.13-14).

Позивач здійснив оплату в сумі 53779,74 PLN, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах від 22.10.2025 №18 (а.с.25).

З метою митного оформлення імпортованого товару 31.10.2025 декларант ФОП ОСОБА_1 подав до Волинської митниці електронну митну декларацію, якій присвоєно номер №25UA52U2 (а.с.13-15) на товар: «Водонепроникне взуття з підошвою і верхом з гуми або пластмаси, який не прикріплюється до підошви і не з`єднується з нею ні нитковим, ні шпильковим, ні гвіздковим, ні гвинтовим, ні будь-яким іншим подібним способом, що закриває щиколотку, але не закриває коліно, з пластмасовим верхом: 748690437А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 37 10 пара 748690438А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 38 10 пара А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 40 10 пара А Чоботи виготовлені з матеріалу ЕВА ALASKA 869 EVA WELLINGTON FOR WOMEN GREEN розмір 41 10 пара 857190444А Чоботи виготовлені з поліуретану, вкладка з неопрену ANGLER PRO 720 PU WELLINGTON FOR MEN GREEN розмір 44 5 пара 751650441А ... Торговельна марка Lemigo Виробник LMG SPOLKA Z ORGANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA SP.K. Країна виробництва PL». Митну вартість визначено за першим методом (за ціною договору) на рівні 53779,74 EUR.

Разом з митною декларацією позивачем до митного органу було подано також передбачений МК України перелік документів, на підставі яких товар був придбаний та ввезений на територію України, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) від 25.07.2023 №01/07/2023 (а.с.2122); рахунок-проформу від 21.10.2025 №IS0941/10/25 (а.с.23-24); рахунок-фактуру (інвойс) від 27.10.2025 №EXF007/10/25 (а.с.26-27); пакувальний лист від 27.10.2027 (а.с.28); автотранспортну накладну (CMR) від 28.10.2025 (а.с.30); сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 PL/MF/AW 0032683 (а.с.32); платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах від 22.10.2025 (а.с.25); прайс-лист від 01.01.2025 (а.с.29); рахунок фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг згідно договору про надання транспортно-експедиційних послуг від 28.10.2025 №936 (а.с.34); заявку-договір на перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 28.10.2025 (а.с.33); митну декларацію країни відправлення від 28.10.2025 №25PLPL1020001MUDB5 (а.с.31).

31.10.2025 позивачу направлено електронне повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до положень статті 53 МК України: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) транспортні (перевізні) документи; 3) банківські платіжні документи, що стосуються товару; 4) банківські платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортних послуг; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. (а.с.86).

Декларантом листом від 31.10.2025 повідомлено про відсутність додаткових документів.

31.10.2025 митний орган за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до МК України, прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2025/000286/2 (а.с.11) та видав картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2025/002681 (а.с.12), відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у статті 53 МК України.

У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на територію України не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження заявленої митної вартості, не містять усіх відомостей, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності:

- в призначенні платежу, згідно банківського платіжного документа від 22.10.2025 №18, вказаний контракт №01/07/2023 від 25.07.2023, проте згідно пункту 2 зовнішньоекономічного договору (контракту) (далі - Контракт) ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, а отже віднести оплату до оцінюваної поставки товару не можливо через відсутність ідентифікації поставки товару;

- згідно п. 1.7 Контракту зазначено, що строк дії Контракту до 31.12.2024, автоматично пролонгується. Проте, жодної інформації щодо актуальності наданого контракту на момент митного оформлення не подано;

- відповідно пункту 1.1 Контракту вартість упаковки включена у ціну товару. В рахунку на оплату від 28.10.2025 №936 серед наданих послуг наявні лише транспортні послуги. В Контракті відсутні будь-які інші зобов`язання з організації транспортування товару, обов`язок яких лежить на продавцю товару. Так як перевізником не було здійснено жодних інших додаткових послуг, витрати з навантажувально-розвантажувальних робіт лежать на покупцю товару. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, інформації щодо суб`єкта надання даних витрат не подано, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;

- згідно рахунка на оплату від 28.10.2025 №936 витрати на транспортування по маршруту Grudziadz (Польща) п/п Ягодин становлять 23500 грн, ідстань даного маршруту орієнтовно 691 км; що в перерахунку транспортні витрати становлять 34 грн/км (23500 /691). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Луцьк становить 5900 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 134 км, що становить 44 грн/км (5900 /134). Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товару, не містили усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а також містили розбіжності, декларанту було запропоновано згідно із статтями 53, 54 МК України в 10-ти денний термін надати додаткові документи.

Декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару та усунення наявних розбіжностей не подано жодних додаткових документів, листом від 31.10.2025 повідомлено про їх відсутність.

Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів є підставою для коригування митної вартості, адже подані документи є недостатніми та такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнівів щодо достовірності наданої декларантом інформації та унеможливлюють перевірку заявлених витрат.

У зв`язку з вищевикладеним та керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, МК України, вимогами частини шостої статті 54 МК України передбачено, що у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МК України) та методу 2б (стаття 60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МК України) та методу 2г (стаття 63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта,- митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України, згідно раніше визнаних (визначених) митним органом вартостях, а саме: Митну вартість товарів визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України, згідно раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях, а саме: товар 1 товар 1 на рівні 28,3 дол.США/кг (89,7117 злотих/пару на дату заявленого декларантом курсу валют) за ЕМД від 22.09.2025 №UA100320/2025/036002. За основу для коригування митної вартості взято вартість товару «Водонепроникне взуття з гумовою підошвою і верхом з ПВХ, що закриває щиколотку, але не закриває коліно: Чоботи ПВХ, OB SRC, розмір 42, 82-901-42, 2 шт; Торговельна марка NEO TOOLS Виробник GTX Poland Sp. z o.o. Sp.k. (Grupa Topex) Країна виробництва PL», імпорт товару якого здійснено згідно зовнішньоекономічного договору (контракту), сторона якого є виробник товарів на умовах поставки DAP Київ. Коригування на обсяг партії та умови поставки митним органом не здійснювалося.

Товар був випущений у вільний обіг відповідно до митної декларації від 31.10.2025 №25UA75U4 з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України (а.с.16-19).

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенням митниці, суд зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як визначено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі.

Разом з тим, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару (водонепроникного взуття) за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України: декларант не надав усіх додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) позивач подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України.

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Так, контрактом від 25.07.2023 №01/07/23, укладеним між ФОП ОСОБА_1 (покупець) та ТОВ «LMG» (Республіка Польща) (продавець) визначено, що постачальник зобов`язується поставити вироби в асортименті, а покупець зобов`язується прийняти товар в кількості та асортименті що вказані в інвойсах що являються невід`ємною частиною даного договору (а.с.21-22).

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, що додаватиметься до кожної відвантаженої партії товару. Ціна товару встановлюється в злотих (PLN).

Оплата кожної окремої партії товару здійснюється покупцем по передоплаті на підставі проформи виставленої продавцем (пункт 2.3 Контракту).

На виконання умов наведеного контракту ТОВ «LMG» 21.10.2025 було виписано проформу-інвойс №IS0941/10/25 на загальну суму 53779,74 PLN (а.с.13-14).

Позивач здійснив попередню оплату в сумі 53779,74 PLN, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах від 22.10.2025 №18. Із зазначеної платіжної інструкції можна ідентифікувати сторін контракту від 25.07.2023 №01/07/23, а також даний документ містить посилання саме на цей контракт (а.с.25).

Відповідно до інвойсу (фактури) від 27.10.2025 №EXF007/10/25 продавець поставив позивачу товар загальною вартістю 53779,74 PLN (а.с.26-27).

Ціна товару в інвойсі (фактурі) від 27.10.2025 №EXF007/10/25 (53779,74 PLN) відповідає фактурній вартості, зазначеній в МД від 31.10.2025 №25UA52U2 (графа 22) (а.с.13-15).

Жодних розбіжностей чи суперечностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.

Однією із підстав для прийняття оскаржуваних рішень слугувало те, що в призначенні платежу, згідно банківського платіжного документа від 22.10.2025 №18, вказаний контракт від 25.07.2023 №01/07/2023, проте згідно пункту 2 зовнішньоекономічного договору (контракту) ціна, кількість, асортимент товару наводиться в інвойсі, а отже віднести оплату до оцінюваної поставки товару не можливо через відсутність ідентифікації поставки товару.

Суд вважає безпідставними такі висновки відповідача, оскільки оплата товару була здійснена до відправки вантажу, сторони транзакції чітко ідентифікуються по контракту від 25.07.2023 №01/07/23, а оплата за товар зазначений у інвойсі проведена у тому самому розмірі, який зазначений у інвойсі від 27.10.2025 №EXF007/10/25 (53779,74 PLN), що підтверджено відповідним банківським документам.

Також, як одну із причин прийняття спірного рішення відповідач вказує на відсутність інформації щодо актуальності наданого контракту на момент митного оформлення.

Однак суд вважає таке зауваження відповідача безпідставним, оскільки відповідно до пункту 1.7. контракту від 01.07.2023 №01/07/23 строк дії контракту до 31.12.2024, який автоматично пролонгується (а.с.21-22). Фактичні дії сторін цього контракту, що продовжили здійснювати господарську діяльність - продавати та купувати згідно умов контракту від 25.07.2023 №01/07/23, фактична оплата вартості товару та вчинення щодо нього митних процедур, свідчать про продовження строку дії договору на тих самих умовах.

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що відповідно пункту 1.1 Контракту вартість упаковки включена у ціну товару. В рахунку на оплату від 28.10.2025 №936 серед наданих послуг наявні лише транспортні послуги. В Контракті відсутні будь-які інші зобов`язання з організації транспортування товару, обов`язок яких лежить на продавцю товару. Так як перевізником не було здійснено жодних інших додаткових послуг, витрати з навантажувально-розвантажувальних робіт лежать на покупцю товару. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, інформації щодо суб`єкта надання даних витрат не подано, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості.

Вказане твердження відповідача суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.2 контракту від 01.07.2023 №01/07/23 доставка товару здійснюється автомобільним транспортом Покупця на умовах FCA Грудзьондз.

Пунктом 4.5 вказаного контракту передбачено, що усі витрати, які повинні оплачуватись в країні продавця, сплачуються продавцем, відповідно витрати в країні покупця сплачує покупець, включаючи мито, митні збори, податки.

Враховуючи, що завантаження товару згідно товаро супровідних документів відбувається на території продавця, таким чином усі витрати пов`язані із завантаженням автоматично включено у ціну контракту.

Згідно умов FCA, продавець виконує свої зобов`язання, коли він передає товар перевізнику або іншій особі, вказаній покупцем, в узгодженому місці. Продавець несе відповідальність за товар до моменту його передачі перевізнику. Після цього покупець бере на себе всі ризики та витрати, пов`язані з транспортуванням, зокрема мита на імпорт і розвантаження в кінцевому пункті призначення. Цей термін широко використовується для перевезень змішаними видами транспорту.

Таким чином у МД від 31.10.2025 №25UA52U2 в графі 21 декларантом вказано, що витрати на завантаження, вивантаження становлять «0».

В оскаржуваному рішенні також зазначено, що згідно рахунка на оплату від 28.10.2025 №936 витрати на транспортування по маршруту Grudziadz (Польща) п/п Ягодин становлять 23500 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 691 км; що в перерахунку транспортні витрати становлять 34 грн/км (23500/691). Згідно вищезазначеного документа вартість транспортування по маршруту п/п Ягодин Луцьк становить 5900 грн, відстань даного маршруту орієнтовно 134 км, що становить 44 грн/км (5900 /134). Вказане свідчить про заниження транспортних витрат до кордону України та про наявність ризиків заявлення до митного оформлення неправдивих відомостей стосовно складових митної вартості.

Надаючи оцінку таким доводам митного органу, суд зазначає наступне.

Визначаючи митну вартість за першим методом, декларант відповідно до частини десятої статті 58 МК України до фактурної вартості додав також витрати на перевезення товару на заявлених умовах поставки до кордону України у сумі 23500,00 грн

Суд зауважує, що законодавець не ставить в обов`язок декларанту подання конкретних документів, які підтверджують транспортні витрати.

Матеріалами справи підтверджено, що декларантом позивача для митного оформлення ввезеного на митну територію України товару було подано договір-заявку перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 28.10.2025, укладену між позивачем та перевізником ПП «ЛЕКО ТРАНС» (а.с.33), рахунок-фактуру від 28.10.2025 №936 (а.с.34), зі змісту якого слідує, що міжнародні транспорті послуги по перевезенню вантажу згідно заявки-договір від 28.10.2025 становлять: за кордоном за маршрутом м.Грудзьондз (Польща) м.п.Ягодин - 23500,00 грн; по Україні за маршрутом м.п.Ягодин м.Луцьк (Волинська область) 5900,00 грн; разом 29400,00 грн.

Отже, рахунком-фактурою від 28.10.2025 №936 (а.с.34) підтверджено, що згідно договору-заявки перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполученні від 28.10.2025 витрати по перевезенню вантажу по маршруту м.Грудзьондз (Польща) м.п.Ягодин становлять 23500,00 грн. Вказану суму транспортних витрат декларант позивача включив до митної вартості. Тобто, позивачем включено наведену суму витрат за транспортування товару до митного кордону України, що відповідає вимогам пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.

Верховний Суд у постановах від 15.10.2024 у справі №520/6058/24, від 31.05 2019 у справі №804/16553/14 зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (якими) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Частина перша статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Отже, перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик.

У свою чергу, висновки відповідача в оскаржуваному рішенні щодо заниження витрат на транспортування товару є лише суб`єктивними припущеннями митного органу. Суд звертає увагу, що у рахунку-фактурі саме перевізником, як надавачем послуг, визначено їх вартість з розподілом до митного кордону та по території України. Позивач не може володіти інформацією, які саме чинники вплинули на визначення перевізником вартості послуг перевезення у такий спосіб. Поряд з тим в матеріалах справи відсутні докази того, що роблячи висновки про заниження понесених позивачем витрат на транспортне перевезення, відповідачем враховувались такі фактори, що впливають на вартість послуг перевезення, як вартість пального, відрядні витрати, технічний стан доріг, витрачений час у дорозі тощо. Замовник (позивач) оплачує послуги перевізнику, якщо попередньо погодиться на ціну послуг, запропоновану останнім. При цьому митний орган не уповноважений у рішенні про коригування митної вартості товарів перевіряти економічну доцільність визначення вартості перевезення товару до митного кордону України та вартість такого перевезення товару до пункту призначення, оскільки такі складові загальної вартості перевезення товару самостійно визначаються сторонами договору перевезення.

Суд зазначає, що відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовували б розмір понесених позивачем витрат на перевезення вантажу та які вказували б на їх заниження, відтак, такі зауваження відповідача є необґрунтованими та безпідставними.

Враховуючи наведе суд приходить до переконання, що визначена перевізником вартість перевезення до кордону України є домовленою та узгодженою сторонами, таким чином відсутні підстави вважати, що така була занижена.

З урахуванням наведеного, на думку суду, відсутні підстави ставити під сумнів митну вартість товару, визначену декларантом, оскільки така вартість підтверджується поданими до митного оформлення документами, які містять достатньо відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Таким чином, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та суд бере до уваги пояснення позивача про те, що надані до митного оформлення товару документи дозволяли визначити складові митної вартості імпортованого товару та їх числові значення.

Суд зазначає, що висновок у спірному рішенні про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товару, який імпортується, та за рівнем, визначеним декларантом, не є доведеними. Відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні спору суд враховує, що застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митним органом митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

При вирішенні спору суд керується усталеною та послідовною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021 у справі №815/6854/17, від 14.07.2020 у справі №809/1734/16), за висновками якого митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, які зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Між тим принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24).

Водночас, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

На переконання суду, відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом.

Таким чином, підстави вважати, що рішення відповідача 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення, на думку суду, є протиправним.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування спірного рішення про коригування митної вартості товарів.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції від 12.11.2025 №73 (а.с.9).

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн, то суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява №71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України», заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункт 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів клопотання долучено договір про надання правничої допомоги від 03.11.2025 (а.с.35); акт наданих правових послуг від 03.11.2025 №11/11/25 (а.с.36), платіжну інструкцію від 12.11.2025 на суму 4000,00 грн(а.с.39).

Відповідно до пункту 1.1 договору про надання правничої допомоги від 03.11.2025, укладеного між адвокатом Тростянчук Т.В. та ФОП ОСОБА_1 , клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу за винагороду (гонорар).

Згідно з пунктом 4.1 договору за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар. Гонорар адвоката визначається згідно домовленості сторін та є фіксованим у розмірі 4000,00 грн. Адвокат на підтвердження факту виконання зобов`язань за цим договором, надає клієнту акт наданих правових послуг.

Актом наданих правових послуг від 03.11.2025 №11/11/25 стверджується, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 03.11.2025 у справі про оскарження рішення Волинської митниці про коригування митної вартості від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2 клієнту надані такі послуги: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; вивчення та правовий аналіз документів, що стосуються справи, збір документів необхідних для написання позовної заяви; написання позовної заяви.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необґрунтованою. Також посилається на те, що в договорі від 03.11.2025 відсутні відомості, що предметом договору є оскарження саме рішення про коригування митної вартості товарів від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2. Звертає увагу, що консультацій охоплюються загальною діяльністю адвоката та повинні входити до складу послуги «підготовка позовної заяви» або «написання позовної заяви», а отже не можуть бути самостійною складовою витрат на правову допомогу. Позивачем оскаржувалося лише одне рішення про коригування митної вартості, що не потребувало значних затрат часу для вивчення обставин справи та документів. Вважає, що незначна складність справи та кількість підготовлених адвокатом процесуальних документів також підтверджують неспівмірність заявлених витрат представником позивача, як витрати на надання правничої допомоги у даній справі.

Відповідно до позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (постанова від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19), якщо договором встановлено фіксований гонорар адвоката, він не залежить від фактичного обсягу послуг чи часу, тому подання детального опису робіт (актів виконаних робіт) для стягнення витрат не є обов`язковим.

Також у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі №910/12155/22 зазначено, що у випадку встановлення фіксованого розміру гонорару фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

При цьому в постанові від 20.06.2023 у справі №280/5922/21 Верховний Суд вказав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн є цілком співрозмірною із ціною позову, яку в даному випадку становить сума донарахованих митницею платежів (95676,60 грн).

Доводи представника відповідача про неспівмірність заявлених витрат не доведені належним чином.

Відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати в загальній сумі 5211,20 грн, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товарів від 31.10.2025 №UA205140/2025/000286/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 5211,20 грн (п`ять тисяч двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_1 );

Відповідач: Волинська митниця (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, 13, код ЄДРПОУ ВП 43958385).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій