Справа № 420/36509/25
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 березня 2026 року

м. Київ

справа №420/36509/25

адміністративне провадження №К/990/9948/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів: Желєзного І.В., Радишевської О.Р.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №420/36509/25 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення відсутності компетенції (повноважень), визнання протиправною діяльності суб`єкта владних повноважень,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просив:

- встановити відсутність компетенції (повноважень) Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради з 16.10.2025;

- визнати протиправною діяльність Одеської міської ради, депутатів Одеської міської ради, постійних та тимчасових комісій Одеської міської ради, депутатських груп та фракцій Одеської міської ради з 16.10.2025;

- заборонити Одеській міській раді, депутатам Одеської міської ради, постійним та тимчасовим комісіям Одеської міської ради, депутатським групам та фракціям Одеської міської ради здійснювати представницькі повноваження місцевого самоврядування.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, 04.03.2026 ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав касаційну скаргу до Верховного Суду, яка зареєстрована 05.03.2026.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що в матеріалах справи відсутній документ про сплату судового збору.

Підпунктом 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" станом на 01.01.2026 (на момент звернення з касаційною скаргою) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить: 3328,00 грн.

Однак, відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, ставка судового збору за подання цієї касаційної скарги через підсистему «Електронний Суд» складає 2662,40 грн.

Також аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України, в зв`язку з неналежним викладенням підстав касаційного оскарження.

Відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зокрема, ухвали про закриття провадження у справі, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на те, що твердження судів попередніх інстанцій про те, що даний спір перебуває поза межами не лише юрисдикції адміністративних судів, а й не належить до юрисдикції жодного іншого суду - є спірним. Також у скарзі зазначено, що рішення судів першої та апеляційної інстанції суперечать висновкам Верховного Суду щодо права позивача на судовий захист.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, Суд установив, що у касаційній скарзі заявник не конкретизує в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в контексті залишення закриття провадження у справі, а лише наводить обставини справи (спору) та зазначає про свою незгоду із ухваленими процесуальними рішеннями судів попередніх інстанцій, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Поряд з цим Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №925/1741/21 в контексті того, що рішення судів першої та апеляційної інстанції суперечать висновкам Верховного Суду щодо права позивача на судовий захист, та наводить їх цитування.

Варто зазначити, що недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі №10/17999/16, від 25.04.2018 у справі №910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі №922/2383/16, від 12.12.2018 у справі №2-3007/11, від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі №910/719/19).

Суд зауважує, що вказана скаржником постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.08.2023 у справі №925/1741/21 та оскаржувані судові рішення прийняті не у подібних правовідносинах та за різних фактичних обставин справи, що у своїй сукупності не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та, відповідно, правові позиції у даній справі.

Так, у справі №925/1741/21 Велика Палата Верховного Суду розглянула питання підвідомчості адміністративним судам спорів між фізичними особами та органами місцевого самоврядування щодо оскарження рішень органів місцевого самоврядування про реорганізацію закладів освіти.

За обставинами цієї справи Велика Палата Верховного Суду виснувала, що сільська рада є суб`єктом владних повноважень, оскаржене рішення якого прийнято на виконання владних управлінських функцій і є таким, що зачіпає права та інтереси члена територіальної громади, тому правовідносини, які виникли у справі, є публічно-правовими. Захист прав та інтересів члена територіальної громади від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні процедури чи порядку прийняття рішення, є завданням адміністративного судочинства. Наведене, як зазначив Суд, виключає господарсько-правовий характер спірних правовідносин. На підставі означеного Велика Палата Верховного Суду виснувала про помилковість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки такий спір належить до адміністративної юрисдикції та має вирішуватися судами за правилами КАС України.

Водночас, у справі №420/36509/25 спір виник внаслідок оскарження позивачем діяльності (рішень, дій) органу місцевого самоврядування через відсутність належної компетенції внаслідок утворення воєнної адміністрації, провадження щодо якого було закрито судом на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

З огляду на наведене, колегія суддів Верховного Суду констатує, що правовідносини у цій справі та у справі №925/1741/21 не є подібними.

Суд зазначає, що таке формальне посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки заявником не обґрунтовано подібності правовідносин у справі, на яку він посилається.

Ураховуючи наведене, Суд уважає недоведеними наявність підстави касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших доводів щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали касаційна скарга не містить, що свідчить про невідповідність касаційної скарги вимогам статті 330 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього кодексу.

Отже, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому відповідно до частини другої статті 332 КАС України Суд дійшов висновку про залишення її без руху зі встановленням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме: 1) надання скарги в новій редакції та доказів надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу, у якій навести належні обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України; 2) надання документа про сплату судового збору у визначеному Судом розмірі.

Реквізити для сплати судового збору:

УК у Печерському районі/Печерський район/22030102;

код отримувача ;

банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)

номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA0026007;

код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)";

призначення платежу: "*;101; _____ (код ЄДРПОУ/реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи або серія та номер паспорта громадянина України в установлених законом випадках); судовий збір, за позовом _____ (ПІБ/назва), Верховний Суд (Касаційний адміністративний суд)".

Керуючись статтями 169, 248, 328- 330, 332, 333 КАС України, УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі №420/36509/25 - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

І.В. Желєзний

О.Р. Радишевська ,

Судді Верховного Суду