Справа № 160/37076/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 грудня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Губиниської селищної ради, в якій просить:
зобов`язати Губиниську селищну раду утриматись від вчинення дій, зумовлених складеним Актом «обстеження земельної ділянки» № АО-№ 12 від 30.10.2025 р.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він, як суб`єкт підприємницької діяльності, є орендарем 2 земельних ділянок, що розташовані на території Губиниської селищної громади Самарівського району Дніпропетровської області з кадастровими номерами:
Право оренди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами:
16 жовтня 2025 року на електрону поштову скриньку ОСОБА_1 надійшло повідомлення від Губиниського селищного голови - Петра Єрьоменко №2392 від 15.10.2025 року, яким його було проінформовано про факт проведення 30.10.2025 року об 10.00 за адресою місцезнаходження орендованих земельних ділянок: АДРЕСА_1 на предмет виконання статті 206 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України «Про оренду землі», пункту 14.1.147 Податкового кодексу України.
30 жовтня 2025 року головним спеціалістом - державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портною Наталією Вікторівною було проведено обстеження вищевказаних земельних ділянок та складено Акт №AO-№12 «обстеження, земельної ділянки».
За наслідками обстеження було встановлено, що використання землі для стоянки автомобілів, земельні ділянки в задовільному стані.
Відомості щодо оплати за користування землею (орендна плата): договір оренди відсутній, обов`язкова до підписання додаткова угода до договору оренди землі відсутня.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
05.01.2026 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
06.01.2026 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
21.01.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Згідно вимог чинного законодавства, Губиниська селищна рада набула повноважень здійснювати заходи державного контролю за використанням та охороною земель.
Введено посаду головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради, яку станом на дату складання акту та по теперішній час обіймає - ОСОБА_2 .
Повноваження головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради визначені чинним законодавством (Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель») та посадовою інструкцією, затвердженою селищним головою.
Земельні ділянки є об`єктами права комунальної власності Губиниської селищної ради, що підтверджується Інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №460761289 та № 460761515 від 19.01.2026 року.
За результатами було складено Акт №АО-№12 обстеження земельної ділянки.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 помилково вважає, що рішення Губиниської селищної ради №13-42-ІІІ від 17.04.2025 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Губиниської територіальної громади» є регуляторним актом.
Рішення не регулює господарські відносини, а направлене на встановлення механізму контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за їх використання, для недопущення втрат місцевого бюджету, про що прямо вказано в преамбулі рішення.

Це рішення регулює порядок дій посадових осіб Губиниської селищної ради при виявленні певних порушень земельного законодавства, а не дії суб`єктів господарювання при здійсненні ними господарської діяльності.

Відповідно, твердження про порушення посадовими особами Губиниської селищної ради Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є безпідставними та не знаходять підтвердження.

Відповідно до частини 10 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану на акти органів місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб не поширюються вимоги Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року.

Строк дії правового режиму воєнного стану продовжується до теперішнього часу.

Відповідно, з 24.02.2022 вимоги Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» не поширюються на акти органів місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб.

Рішення ради є актом органу місцевого самоврядування, згідно статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно, порушення Губиниською селищною радою не допущено.

Зміст акту обстеження в повній мірі відповідає вимогам «Порядку здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Губиниської територіальної громади», обставини відображено ті, які головний спеціаліст - державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портна Наталія Вікторівна вважала за необхідне і достатнє.

Щодо перевірки сплати орендної плати за користування землями комунальної форми власності, то представник відповідача вважає, що власник наділений повнотою повноважень щодо перевірки оплати за користування своїм майном, оскільки володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд (стаття 319 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

17.02.2026 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач, спростовуючи доводи представника відповідача, зазначає наступне.

Спірне рішення відповідача від 17 квітня 2025 року №13-42/VIII «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Губиниської територіальної громади» є регуляторним актом, що визначено ч.1 ст.1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»: «регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом».

Відповідачем не спростовано обставини та докази невідповідності складеного акту вимогам як самого рішення, на підставі якого проводилась перевірка, а також положень Податкового кодексу України:

В акті не зазначено:

- інформацію про земельну ділянку, в т.ч. стан її використання, фактичну площу (наприклад, відповідно до меж будівель, паркану, тощо), місце розташування, цільове призначення та інші наявні відомості;

- наявність документів, які посвідчують право користування, факт реєстрації речового права на земельну ділянку та на об`єкти нерухомості (їх частини), які знаходяться на земельній ділянці;

- обставини, встановлені обстеженням; інформація щодо сплати коштів за використання земельної ділянки; - перелік документів та матеріалів, що додаються.

В Акті обстеження наводиться (додається) план-схема місця розташування земельної ділянки (схематичний абрис чи викопіювання з картографічних матеріалів планів земельної ділянки з прив`язкою до місцевості.

До податкових органів, з огляду на приписи статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», про що зазначено в підпунктах 19-1.1.1, 19-1.1.2 пунктів 19-1.1 статті 19-1, статях 285-288 Податкового кодексу України належать спеціальні повноваження, не передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про оренду землі», а саме:

Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу:

19.1.1 здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків;

19.1.2 контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Пункт 288.7 статті 288 Податкового кодексу України, згідно з яким:

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-281 цього розділу.

Відповідно до частин 5, 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року:

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування. які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

У свою чергу та відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації»:

Офіційними друкованими виданнями є видання органів місцевого самоврядування, що видаються з метою офіційного опублікування нормативно-правових актів, рішень цих органів та інформації, обов`язковість опублікування якої передбачено законодавством, та під час підготовки яких не використовується творча праця журналістів.

Офіційні друковані видання забезпечують доведення до відома громадськості законів України та інших нормативно-правових актів.

Тобто, на думку позивача, спірне рішення набуває законної сили виключно після його оприлюднення в офіційному друкованому засобі Губиниської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є орендарем 2 земельних ділянок, що розташовані на території Губиниської селищної громади Самарівського району Дніпропетровської області з кадастровими номерами:

- :02:235:0001, загальною площею 0,9811 га, цільове призначення 11.02 «Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком»;

- :02:235:0002, загальною площею 0,1 га., цільове призначення 03.07 «Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право оренди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номерами:

- 232 щодо земельної ділянки площею 0,9811 га. кадастровий №:02:235:0001;

- 232 щодо земельної ділянки площею 0,1 га. кадастровий №:02:235:0002.

16 жовтня 2025 року на електрону поштову скриньку ОСОБА_1 надійшло повідомлення від Губиниського селищного голови - Петра Єрьоменко №2392 від 15.10.2025 року, яким його було проінформовано про факт проведення 30.10.2025 року об 10.00 за адресою місцезнаходження орендованих земельних ділянок: АДРЕСА_1 перевірки на предмет виконання статті 206 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України «Про оренду землі», пункту 14.1.147 Податкового кодексу України.

30 жовтня 2025 року головним спеціалістом - державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портною Наталією Вікторівною було проведено обстеження вищевказаних земельних ділянок та складено Акт №AO-№12 «обстеження, земельної ділянки».

За наслідками обстеження було встановлено, що використання землі для стоянки автомобілів, земельні ділянки в задовільному стані.

Відомості щодо оплати за користування землею (орендна плата): договір оренди відсутній, обов`язкова до підписання додаткова угода до договору оренди землі відсутня.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вважає протиправними дії головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портної Н.В. щодо обстеження 30 жовтня 2025 року орендованих земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:235:0001 загальною площею 0,9811 га, та :02:235:0002 загальною площею 0,1 га., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодексу України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За визначеннями, наведеними у пункті 14.1 статті 14 Податкового кодексу України:

14.1.147. плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

14.1.136. орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди;

14.1.73. землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками плати за землю є:

269.1.1. платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;

269.1.2. платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

269.2. Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування орендною платою є земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Пунктом 271.1 статті 271 ПК України передбачено, що базою оподаткування є:

271.1.1. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом;

271.1.2. площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

З матеріалів справи вбачається, що право оренди фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, за номерами:

- 232 щодо земельної ділянки площею 0,9811 га. кадастровий №:02:235:0001;

- 232 щодо земельної ділянки площею 0,1 га. кадастровий №:02:235:0002.

Статтею 288 ПК України встановлені такі правила адміністрування орендної плати:

288.1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

288.4. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).

288.5. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки;

288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

288.7. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Відповідно до статті 285 ПК України ("Податковий період для плати за землю") базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

У статті 286 ПК України ("Порядок обчислення плати за землю") передбачено таке:

286.1 Підставою для нарахування земельного податку є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);

е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельну ділянку, земельну частку (пай), відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, нарахування податку фізичним особам здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації про перехід права власності на об`єкт оподаткування.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

286.5. Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Нарахування фізичним особам сум земельного податку з підстав, визначених підпунктами в, г, д пункту 286.1 цієї статті, проводиться контролюючими органами виключно у разі надання зазначених даних такими фізичними особами.

У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувся після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У разі якщо платник податків має у власності декілька земельних ділянок або право на декілька земельних часток (паїв), щодо яких необхідно провести звірку даних, для її проведення такий платник податків має право звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження будь-якої з таких земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю).

Платники плати за землю мають право письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) звернутися до контролюючого органу за своїм місцем реєстрації у контролюючих органах або за місцем знаходження земельних ділянок, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), для проведення звірки даних щодо:

- розміру площ та кількості земельних ділянок, земельних часток (паїв), що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;

права на користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 і 281.5 статті 281 цього Кодексу;

- розміру ставки земельного податку;

- нарахованої суми плати за землю.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником плати за землю на підставі оригіналів відповідних документів або належним чином засвідчених копій таких документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, а також у разі зміни розміру ставки плати за землю контролюючий орган, до якого звернувся платник плати за землю, проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

У статті 287 ПК України ("Строк сплати плати за землю") передбачено таке:

287.1. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

287.2. Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня.

287.5. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

287.6. При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

287.7. У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

287.9. У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

287.10. Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

У статті 289 ПК України ("Індексація нормативної грошової оцінки земель") передбачено:

289.1. Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, ... якщо: 54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пункту 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за №321/35943, затверджено Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статей 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Зміст наведених правових норм свідчить про те, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем у складі податку на майно. Орендна плата сплачується землекористувачем (орендарем) з дня виникнення права користування земельною ділянкою, тобто з дня державної реєстрації права оренди відповідно до договору оренди земельної ділянки. Сплата орендної плати є обов`язком орендаря, яке кореспондується з його правом користування земельною ділянкою. Нарахування орендної плати фізичним особам проводиться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки. Контролюючі органи здійснюють розрахунок орендної плати фізичним особам на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомостей з Державного земельного кадастру та договорів оренди. У таких випадках податкові перевірки (камеральні, документальні чи фактичні) не проводяться, а визначення сум податкових зобов`язань здійснюється шляхом надіслання (вручення) платнику податкового повідомлення-рішення за формою "Ф" (для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства) у терміни, встановлені законом - до 1 липня поточного року. Воднораз, фізична особа має право звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо площі земельної ділянки, права на пільгу, розміру орендної ставки чи нарахованої суми плати за землю і вимагати перерахунку визначеної їй суми податкового зобов`язання.

Суд враховує, що 30 жовтня 2025 року головним спеціалістом - державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портною Наталією Вікторівною було проведено обстеження вищевказаних земельних ділянок та складено Акт №AO-№12 «обстеження, земельної ділянки».

За наслідками обстеження було встановлено, що використання землі для стоянки автомобілів, земельні ділянки в задовільному стані.

Відомості щодо оплати за користування землею (орендна плата): договір оренди відсутній, обов`язкова до підписання додаткова угода до договору оренди землі відсутня, що не заперечується позивачем в позовній заяві.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Повноваження головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради визначені чинним законодавством (Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель») та посадовою інструкцією, затвердженою селищним головою.

Обстеження земельних ділянок проводилось на підставі рішення Губиниської селищної ради №13-42-ІІІ від 17.04.2025 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Губиниської територіальної громади».

Рішення направлене на встановлення механізму контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за їх використання, для недопущення втрат місцевого бюджету, про що прямо вказано в преамбулі рішення.

Це рішення регулює порядок дій посадових осіб Губиниської селищної ради при виявленні певних порушень земельного законодавства.

Відповідно до частини 10 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану на акти органів місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб не поширюються вимоги Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року.

Строк дії правового режиму воєнного стану продовжується до теперішнього часу.

Зміст акту обстеження в повній мірі відповідає вимогам «Порядку здійснення державного контролю за порушенням земельного законодавства та відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земель комунальної власності Губиниської територіальної громади», обставини відображено ті, які головний спеціаліст - державний інспектор з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портна Наталія Вікторівна вважала за необхідне і достатнє відобразити в даному акті.

Приймаючи рішення в справі, суд, насамперед, враховує, що дії головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портної Н. В. щодо обстеження 30 жовтня 2025 року орендованих позивачем земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:235:0001 загальною площею 0,9811 га, та :02:235:0002 загальною площею 0,1 га не є діями, які самі по собі впливають на права, свободи або законні інтереси позивача. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягають рішення, дії чи бездіяльність, які впливають на права, свободи або законні інтереси позивача. Тобто, захисту підлягає саме порушене право.

В даному випадку, суд не вбачає, що дії інспектора щодо обстеження орендованих земельних ділянок якимсь чином, без прийняття в подальшому відповідних рішень, впливають на права, свободи або законні інтереси позивача.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дії головного спеціаліста - державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель Губиниської селищної ради Портної Н. В. щодо обстеження 30 жовтня 2025 року орендованих позивачем земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:235:0001 загальною площею 0,9811 га, та :02:235:0002 загальною площею 0,1 га.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача утриматись від вчинення дій, зумовлених складеним Актом «обстеження земельної ділянки» № АО-№ 12 від 30.10.2025 р., то вказані позовні вимоги направлені на майбутнє та стосуються подій, які ще не відбулися, що є недопустимим, так як судовому захисту підлягають лише порушені права, а не ті які можливо будуть порушені в майбутньому.

Враховуючи вищевказане, в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 року №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року №21-87а13.

Відтак, суд не може підміняти державний орган, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Губиниської селищної ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник