Справа № 990/380/25
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2026 року

м. Київ

справа №990/380/25

адміністративне провадження № П/990/380/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В. М.,

суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., Радишевської О. Р., Білак М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кандиби Є. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Таркаєвої О. С.,

розглянув у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС; Комісія; відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 10 червня 2025 року №85/ас-25, яким ОСОБА_1 визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді (далі - спірне рішення);

- зобов`язати ВККС поновити участь ОСОБА_1 у конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), з другого етапу «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів.

ІІ. Стислий виклад позиції сторін

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що брав участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного господарського суду, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), однак спірним рішенням відповідача було визнано таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді. Посилаючись на пункту 4 частини третьої статті 88 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі також - Закон № 1402-VIII), позивач стверджує, що, виходячи з мотивів, наведених у спірному рішенні Комісії, воно є таким, що ухвалене з грубим порушенням вимог закону та прав позивача, тобто протиправним, а отже, таким, що підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з висновками ВККС про невідповідність кандидата ОСОБА_1 показнику «рішучість і відповідальність» критерію особистої компетентності, позивач указує на те, що твердження Комісії про те, що він не ухвалив рішення щодо необхідності захисту дисертації в складних умовах є лише необґрунтованим припущенням, оскільки відповідач відповідного факту не встановив, належних і допустимих доказів на підтвердження цьому не зібрав. Позивач стверджує, що відповідачем не проаналізовано, не обговорено на співбесіді та не відображено в оскаржуваному рішенні надану ним інформацію про роботу на напрямку процесуального керівництва досудовим розслідуванням, виконання якої здійснюється в умовах чітко встановлених процесуальних строків, що, відповідно, вимагає максимальних зусиль для своєчасного прийняття рішень. Ці обставини залишилися поза увагою членів Комісії, їм не надано належну оцінку, що потягло ухвалення немотивованого, необґрунтованого та протиправного рішення про невідповідність кандидата ОСОБА_1 показнику «рішучість».

В аспекті оцінки позивача на відповідність показнику «відповідальність» під час співбесіди обговорювалися факти порушення останнім правил дорожнього руху та притягнення до адміністративної відповідальності. За висновком Комісії, позивач не лише допустив порушення в сфері забезпечення правил дорожнього руху, а ще й не вважає це проблемою, що водночас свідчить про брак критичного осмислення власної поведінки. Таким чином, позивач, на переконання Комісії, демонструє намагання зняти із себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини (необхідність виконання професійних обов`язків прокурора). ОСОБА_1 із наведеним не погоджується і звертає увагу Суду на те, що членами Комісії не досліджено тяжкість вчинених саме позивачем адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не надано оцінки обставинам їх вчинення, не встановлено осіб, які вчиняли правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі потягом 2022- 2025 років, ураховуючи той факт, що у власності позивача транспортний засіб перебуває лише з вересня 2024 року. Більше того, матеріали досьє кандидата на посаду судді містять відомості лише про один факт порушення позивачем правил дорожнього руху за вказаний у спірному рішенні період часу. З огляду на це позивач переконує, що наведена в оскаржуваному рішенні ВККС мотивація щодо невідповідності позивача показнику «відповідальність» не ґрунтується на дослідженні під час засідання належних та допустимих доказів, які б вказували на брак критичного осмислення позивачем власної поведінки. На думку позивача, розглянутий під час співбесіди приклад демонструє здатність позивача швидко приймати складні і непопулярні рішення в складних умовах, не посилаючись на обставини і не перекладаючи відповідальність на інших з метою уникнення персональної відповідальності.

На спростування висновку Комісії про свою невідповідність, як кандидата на посаду судді, критеріям професійної етики та доброчесності ОСОБА_1 зазначає, що мета, потреба, спроможність, а також механізм та обставини щодо придбання квартири загальною площею 38,4 кв.м у місті Вишневе Київської області були детально розкриті у наданих письмових поясненнях, аналогічні пояснення позивач надав і під час співбесіди. Проте надані позивачем логічні та послідовні пояснення у спірному рішенні ВККС викривлені та спотворені, поставлені під необґрунтований і не підтверджений жодними доказами сумнів, що свідчить про відсутність об`єктивного розсуду при ухваленні оскаржуваного рішення. Указане призвело до суперечливих, нелогічних, невмотивованих і необ`єктивних висновків членів Комісії. Також відповідач у спірному рішенні не послався на належні та допустимі докази на обґрунтування своїх тверджень щодо невідповідності позивача показнику «законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав» (джерела походження грошових коштів, використаних дружиною кандидата для здійснення внеску до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» у сумі 500 000 грн та надання позики цьому товариству в сумі 481 728 грн), обмежившись необґрунтованими припущеннями членів Комісії, неправильною оцінкою наявних доказів та посиланням на норми права, що не підлягають застосуванню.

Перевіряючи достовірність та повноту інформації, відображеної позивачем у деклараціях за 2020, 2021 роки, Комісія виснувала, що позивач допустив істотну помилку у відомостях про доходи, які підлягали декларуванню, в результаті чого подав недостовірну інформацію щодо характеру доходу, отриманого колишньою дружиною. Йдеться про те, що у декларації за 2021 рік кандидат у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» задекларував, що колишня дружина отримала дохід у розмірі 500 000 грн від ТОВ «АДДО СПІРІТС» як вартість частки при виході зі складу учасників товариства саме у грошовій формі, однак під час співбесіди кандидат підтвердив, що грошових коштів його колишня дружина фактично не отримувала, а товариством було їй передано автомобіль на підставі рішення загальних зборів учасників товариства. Указані обставини викликали у Комісії обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата показнику «чесність» критерію доброчесності. Водночас, за словами позивача, члени Комісії протиправно ототожнили поняття «дохід» виключно з його грошовою формою, що й лягло в основу обґрунтування прийнятого рішення. На переконання ОСОБА_1 , члени Комісії показали низький рівень обізнаності як з положеннями антикорупційного та цивільного законодавства, так і з порядком декларування доходів в цілому, що породжує обґрунтований сумнів у їх можливості в межах наданих дискреційних повноважень встановлювати об`єктивні обставини та доходити логічних і послідовних висновків за наслідками застосування норм права.

У частині висновків Комісії про свідоме підтримання кандидатом дій члена сім`ї щодо отримання житлової субсидії у формі зловживання правом на таку державну допомогу ОСОБА_1 звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в рішенні від 06 березня 2025 року у справі № 990/171/24, згідно з якою позивач не може нести відповідальності за рішення чи дії інших повнолітніх дієздатних членів родини при укладені ними правочинів, стороною яких він не є. Отже, дії інших повнолітніх дієздатних членів родини позивача не можуть свідчити про байдужість до дотримання закону самим позивачем або відсутності в нього належної етичної позиції.

Узагальнюючи наведене в адміністративному позові, ОСОБА_1 наполягає на тому, що спірне рішення ВККС про визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді, не містить належного обґрунтування щодо невідповідності позивача критеріям доброчесності. Комісія не довела, що зазначені нею у спірному рішенні обставини впливають на здатність позивача здійснювати правосуддя чесно та неупереджено, а її висновки ґрунтуються виключно на припущеннях. Отже, рішення відповідача є необґрунтованим та не містить належних мотивів, які б підтверджували невідповідність позивача як кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики.

На противагу аргументам позивача ВККС у відзиві на позовну заяву зазначає, що надані кандидатом документи, а також його відповіді під час послідовного обговорення показників особистої компетентності під час проведеної співбесіди індивідуально оцінено членами Комісії, де кожним окремим членом виставлено індивідуальний бал за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення. Надана позивачем інформація письмово та під час співбесіди не продемонструвала належний рівень рішучості і відповідальності позивача. За результатами проведеної з позивачем співбесіди, Комісія виснувала, що кандидат на посаду судді ОСОБА_1 не продемонстрував достатнього рівня рішучості та відповідальності, оскільки наведені ним приклади є формальними, не свідчать про подолання складних ситуацій або додаткових зусиль, а пояснення щодо порушень правил дорожнього руху - навпаки, указують на зневажливе ставлення до закону та відсутність осмислення власної поведінки. Така поведінка кандидата не є бездоганною в розумінні закону і морально-етичних вимог до кандидата на посаду судді.

Водночас результати співбесіди продемонстрували належний рівень соціальної компетентності позивача.

На спростування доводів позивача про необґрунтованість наведених у спірному рішенні висновків Комісії щодо невідповідності кандидата критеріям доброчесності та професійної етики, відповідач указує, що відповідність кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність; чесність; неупередженість; сумлінність; непідкупність; дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті; законність джерел походження майна, відповідність рівня життя кандидата на посаду судді або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя кандидата на посаду судді його статусу. Чесність - правдивість, принциповість, щирість судді (кандидата на посаду судді) у професійній діяльності та особистому житті.

Так, установлюючи відповідність позивача критеріям доброчесності та професійної етики, Комісія дійшла висновку про можливу формальність правочину щодо придбання квартири у місті Вишневе та приховування реального набувача, оскільки надані ОСОБА_1 пояснення щодо мети придбання квартири є суперечливими, непослідовними та викликали сумніви в чесності. Було встановлено, що син позивача не мав об`єктивної потреби у придбанні житла, самостійної ініціативи чи фінансової незалежності, а джерелом коштів стали подаровані йому грошові кошти від родичів. Згодом квартира була подарована позивачу в межах поділу майна з колишньою дружиною, що також свідчить про первісну зацікавленість позивача в цьому майні. При цьому, Комісія звернула увагу на те, що кандидат надавав різні версії щодо призначення квартири: спочатку як майбутнього спадку синові, згодом - як житла для матері, а також як частину забезпечення житлом після розлучення. Такі обставини, попри формальну законність правочинів, створили враження непрозорості та викликали сумніви в доброчесності кандидата стосовно намагання приховати реального власника майна.

Надаючи оцінку джерелам походження грошових активів, задекларованих позивачем у декларації за 2019 рік, у Комісії виник сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 показнику «законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав» критерію доброчесності. Так, позивач не надав належних та переконливих доказів законного походження коштів, за рахунок яких його колишня дружина у 2017 році внесла 500 000 грн у статутний капітал ТОВ «АДДО СПІРІТС» та надала у 2019 році цьому товариству позику в розмірі 481 728 грн. Офіційні доходи подружжя за 2013-2019 роки були значно нижчими.

Стосовно достовірності та повноти інформації, відображеної кандидатом у деклараціях за 2020 та 2021 роки, Комісія встановила, що у декларації за 2021 рік кандидат задекларував, що його колишня дружина отримала дохід у розмірі 500 000 грн у грошовій формі при виході зі складу учасників товариства. Насправді ж виплата здійснювалася у негрошовій формі, зокрема шляхом передачі автомобіля. Таке викривлення характеру доходу створює оманливе враження про її фінансовий стан і свідчить про недотримання вимог антикорупційного законодавства.

Щодо отримання монетизованої субсидії членом сім`ї позивача, Комісія виснувала, що хоча колишня дружина ОСОБА_1 формально мала право на субсидію через офіційно низький дохід, фактичний фінансовий стан родини це право спростовував, оскільки у декларації кандидата за 2019 рік було вказано, що родина мала грошові активи в розмірі 481 728 грн, які були надані як позика юридичній особі. Про цю позику не було повідомлено органи, які призначають субсидії, що дало змогу приховати реальний фінансовий стан сім`ї. ОСОБА_1 був обізнаний про дії дружини і не запобіг цим діям на етапі подання заяви. Припинення виплат згодом, на його ініціативу, не нівелює факту недобросовісного отримання допомоги, адже було здійснено після отримання вигоди та, ймовірно, з огляду на перспективу участі кандидата в конкурсах на посади в органах прокуратури. Такі дії, на переконання Комісії, суперечать принципам чесності, етичності та бездоганної поведінки.

З уваги на вищеописані факти, Комісія оцінила позивача у 0 балів за критерієм доброчесності та професійної етики, що є підставою для визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та припинення кваліфікаційного оцінювання.

Відповідач наполягає на тому, що факти та обставини, які мали значення і стали підставою для прийняття Комісією цього рішення, а також правові підстави та мотиви прийняття саме такого рішення докладно, у повному обсязі у ньому наведені, його зміст відповідає суті законодавчого регулювання, що свідчить про вмотивованість такого рішення. Натомість, доводи позивача про невмотивованість рішення Комісії є безпідставними та спростовуються змістом самого рішення. Висновки Комісії були зроблені на основі ретельного дослідження досьє кандидата на посаду судді, його письмових пояснень, наданих документів та результатів співбесіди. У рішенні зазначено, які саме обставини, приклади поведінки та дії кандидата стали підставою для відповідної оцінки за кожним із показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Матеріали досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1, включно з його письмовими поясненнями, а також усними поясненнями самого кандидата були ретельно проаналізовані Комісією, однак попри всебічний аналіз ці пояснення не спростували сумнівів Комісії.

Окремо у відзиві на позовну заяву наголошено на тому, що Комісія при здійсненні повноважень не вийшла за межі своєї компетенції і при реалізації дискреційних повноважень дотрималася вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відповіді на відзив позивач продублював доводи, наведені у позовній заяві, додавши, що відзив Комісії не спростовує жодного із ключових доводів, наведених у позові, не містить належного правового аналізу, не спростовує відсутності мотивів та обґрунтування ухваленого рішення, не доводить, що рішення ухвалене з дотриманням принципів об`єктивності, пропорційності та індивідуального підходу, лише повторює суб`єктивні висновки без належної переоцінки фактів та спростування наданих пояснень. Оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та не містить належних мотивів, які б підтверджували невідповідність позивача як кандидата на посаду судді критеріям доброчесності та професійної етики.

ІІІ. Рух справи у Верховному Суді

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Соколова В. М., суддів: Білак М. В., Єресько Л. О., Радишевської О. Р., Кашпур О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2025 року визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом; позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом подачі до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із зазначенням інших об`єктивних та поважних причин для його поновлення з відповідними обґрунтуваннями та доказами.

28 серпня 2025 року від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2025 року для розгляду справи № 990/380/25 визначено новий склад колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Соколова В. М., суддів: Загороднюка А. Г., Єресько Л. О., Радишевської О. Р., Білак М. В.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі № 990/380/25 за позовом ОСОБА_1 до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії; справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 13 жовтня 2025 року; витребувано з ВККС належним чином засвідчені копії рішення від 10 червня 2025 року № 85/ас-25, матеріалів суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді), інші документи, які містять інформацію щодо предмета доказування.

18 вересня 2025 року від ВККС надійшов відзив на позовну заяву та матеріали, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення.

23 вересня 2025 року надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні, яке відбулось 13 жовтня 2025 року, заслухано пояснення сторін по суті позовних вимог; оголошено перерву до 10 листопада 2025 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 10 листопада 2025 року, заслухано доповнення сторін до пояснень по суті позовних вимог; запропоновано представнику ВККС у наступному судовому засіданні надати усні чи письмові пояснення щодо підстав формування висновку про недоброчесність кандидата на посаду судді ОСОБА_1; з`ясовано думку сторін щодо необхідності перегляду відеозапису співбесіди Комісії з позивачем і достатності зібраних у справі матеріалів для встановлення фактичних обставин; оголошено перерву до 24 листопада 2025 року.

У судовому засіданні, яке відбулося 24 листопада 2025 року, заслухано доповнення сторін до пояснень по суті позовних вимог і вирішено перейти до дослідження письмових доказів, зобов`язано ВККС підготувати відео співбесіди кандидата на посаду судді ОСОБА_1 із таймкодами; досліджено том 1 матеріалів справи та оголошено перерву до 19 січня 2026 року для продовження дослідження доказів у справі.

06 січня 2026 року від Комісії надійшли письмові пояснення, у яких наведено посилання на трансляцію засідання Комісії у складі Другої палати 10 червня 2025 року на каналі Youtube із зазначенням відповідних таймкодів.

Під час судового засідання 19 січня 2026 року здійснено перегляд відеозапису співбесіди кандидата на посаду судді ОСОБА_1 , перегляд зупинено на 05 годині 30 хвилин; оголошено перерву до 09 лютого 2026 року.

09 лютого 2026 року в судовому засіданні продовжено перегляд відеозапису співбесіди кандидата на посаду судді ОСОБА_1, заслухано доповнення сторін щодо відеозапису; оголошено перерву до 02 березня 2026 року.

У судовому засіданні 02 березня 2026 року Суд завершив досліджувати письмові докази та перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

Під час розгляду справи позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні.

09 березня 2026 року Верховний Суд відповідно до статті 250 КАС України оголосив скорочене судове рішення.

ІV. Установлені у справі обставини та зміст спірних правовідносин

14 вересня 2023 року ВККС прийняла рішення № 94/зп-23 (зі змінами, внесеними рішення Комісії від 14 грудня 2023 року № 171/зп-23) про оголошення конкурсу на зайняття 550 вакантних посад суддів в апеляційних судах, з яких: в апеляційних судах із розгляду цивільних і кримінальних справ, а також справ про адміністративні правопорушення - 425; в апеляційних судах із розгляду господарських справ - 58; в апеляційних судах із розгляду адміністративних справ - 67 (далі - конкурс).

31 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Комісії із заявою про допуск до участі в конкурсі на зайняття вакантної посади судді в апеляційному господарському суді, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року, як особа, яка відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону № 1402-VIII, та про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для підтвердження здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Рішенням Комісії від 04 березня 2024 року № 48/ас-24 ОСОБА_1 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання та участі в конкурсі на зайняття 550 вакантних посад суддів апеляційних судів.

Рішеннями Комісії від 11 вересня 2024 року № 270/зп-24 (зі змінами) та від 09 грудня 2024 року № 316/ас-24 призначено кваліфікаційний іспит у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), та визначено черговість етапів його проведення (перший етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; другий етап - тестування когнітивних здібностей; третій етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).

Рішенням Комісії від 23 жовтня 2024 року № 335/зп-24 затверджено кодовані та декодовані результати тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації апеляційного господарського суду.

Рішенням Комісії від 22 січня 2025 року № 18/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного 16 та 17 січня 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних господарських судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).

Рішеннями Комісії від 19 березня 2025 року № 52/зп-25 та № 56/зп-25 затверджено кодовані та декодовані результати практичного завдання, виконаного 26 та 27 лютого 2025 року кандидатами на зайняття вакантних посад суддів в апеляційних господарських судах у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), а також затверджено загальні результати першого етапу «Складання кваліфікаційного іспиту» кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23.

За перший етап конкурсу «Складання кваліфікаційного іспиту» ОСОБА_1 отримав загальний результат 346,3 бала, із яких: когнітивні здібності - 41,8 бала, знання історії української державності - 40 балів, знання у сфері права та зі спеціалізації суду - 134 бали, здатність практичного застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації - 130,5 балів.

У зв`язку із кількістю набраних балів за кваліфікаційний іспит ОСОБА_1 визнано таким, що підтвердив здатність здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді за критерієм професійної компетентності.

Відповідно до статті 75 Закону № 1402-VIII, статей 56- 58 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №171 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2022 року № 959), Комісією організовано проведення спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 .

Запити про надання відомостей стосовно ОСОБА_1 надіслано до Державної судової адміністрації України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Департаменту кримінального аналізу Національної поліції України. На запити одержано інформацію від Державної судової адміністрації України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Національного агентства з питань запобігання корупції, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Департаменту кримінального аналізу Національної поліції України. Крім того, в Єдиному державному реєстрі судових рішень перевірено відомості про кандидата на посаду судці на предмет обмеження дієздатності або недієздатності.

Рішенням ВККС від 12 травня 2025 року № 16/ас-25 установлено, що під час проведення спеціальної перевірки не отримано інформації, яка може свідчити про невідповідність вимогам до кандидата на посаду судді ОСОБА_1, та визначено, що результати спеціальної перевірки мають бути враховані при ухваленні рішення Комісії за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Рішенням Комісії від 19 березня 2025 року № 56/зп-25 допущено 83 кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів, які успішно склали кваліфікаційний іспит, до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами), зокрема ОСОБА_1. Цим же ж рішенням установлено, що другий етап кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посади суддів апеляційних господарських судів проводиться у складі Другої палати ВККС.

Відповідно до протоколу повторного розподілу між членами Комісії від 20 березня 2025 року доповідачем у справі кандидата на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1 визначено члена Комісії Омельяна О. С.

11 квітня 2025 року Комісія звернулась до кандидатів на посади суддів в апеляційних господарських судах (лист № 21-2600/25) та запропонувала надати для долучення до досьє та оцінювання під час співбесіди пояснення та докази (за наявності), які, на думку кандидата, підтверджують його відповідність критеріям особистої та соціальної компетентності, за відповідною формою.

25 квітня 2025 року кандидатом ОСОБА_1 надіслано до Комісії відповідні пояснення та докази на їх підтвердження. У поясненнях кандидат навів інформацію, яка, на його думку, підтверджує його відповідність показникам критерію особиста компетентність: «Рішучість та відповідальність», «Безперервний розвиток», та показникам критерію соціальна компетентність: «Ефективна комунікація», «Ефективна взаємодія», «Стійкість мотивації», «Емоційна стійкість».

04 червня 2025 року до Комісії надійшло рішення Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) про надання ВККС інформації стосовно кандидата на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1

Членом Комісії - доповідачем надіслано (листом від 04 червня 2025 року № 32 дпс-1342/24) кандидату рішення ГРД та запропоновано надати пояснення, документи чи іншу інформацію, яка доповнює, спростовує або уточнює обставини, викладені в цьому рішенні.

05 червня 2025 року ОСОБА_1 надіслано на адресу Комісії пояснення. Окрім того, кандидату забезпечено можливість ознайомитись із досьє кандидата на посаду судді.

10 червня 2025 року Комісією проведено співбесіду з кандидатом ОСОБА_1 , під час якої обговорено результати дослідження досьє, відповідність кандидата показникам критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також критеріїв професійної етики та доброчесності.

За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критерієм особистої компетентності, становить 36,25 бала із 50 можливих, що є нижчим за 75 % (37,5 бала) від максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат ОСОБА_1 не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді за критерієм особистої компетентності.

За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також з урахуванням індивідуальних оцінок членів Комісії за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критерієм соціальної компетентності, становить 38,75 бала із 50 можливих, що є вищим за 75 % (37,5 бала) максимально можливого бала, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат ОСОБА_1 відповідає критерію соціальної компетентності.

За результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також за результатами голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками сумарний бал, отриманий за критеріями професійної етики та доброчесності, становить 0 балів, а тому Комісія дійшла висновку, що кандидат ОСОБА_1 не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

Установлюючи відповідність ОСОБА_1 критерію особистої компетентності, Комісія зазначила таке:

«[…] Комісія виснує, що наведений кандидатом приклад прояву його рішучості - вступ та закінчення в 2010 році аспірантури Харківського національного університету внутрішніх справ без захисту дисертації на здобуття наукового ступеня через пасивність наукового керівника (навчання в докторантурі), описуються ОСОБА_1 без чіткої демонстрації необхідності прийняття рішення щодо захисту дисертації в складних умовах. Також кандидатом не продемонстровано і прикладів застосування додаткових зусиль для досягнення відповідного кінцевого результату […]».

«[…] Стосовно притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (8 разів за період з 2022 року до 2025 року) кандидат визнав вказані факти і зазначив, що жодного разу не ухилявся від відповідальності за допущені порушення, про що свідчить факт неоскарження ним постанов. Надаючи пояснення стосовно цих обставин, ОСОБА_1 зазначив, що в певних випадках порушення правил дорожнього руху допускалися ним через власну неуважність, а в деяких випадках такі його дії були необхідними. Як приклад, паркування в недозволеному місці у зв`язку з необхідністю виконання професійних обов`язків прокурора (забезпечення участі прокурора в судовому розгляді справи), що трактуються ОСОБА_1 як вимушені дії.

Аналізуючи свідомі дії та пояснення кандидата стосовно вимушеності порушення правил дорожнього руху заради виконання професійних обов`язків прокурора, Комісія констатує, що в цьому випадку ОСОБА_1 не лише допустив порушення в сфері забезпечення правил дорожнього руху, а ще й не вважає це проблемою, що своєю чергою свідчить про брак критичного осмислення власної поведінки […]».

Надані кандидатом документи, а також його відповіді під час послідовного обговорення показників особистої компетентності на співбесіді були індивідуально оцінені членами колегії таким чином:

- показник «рішучість і відповідальність» - 17,5 бала;

- показник «безперервний розвиток» - 18,75 бала;

Загальний бал за критерієм особиста компетентність - 36,25 бала.

За результатами оцінки ОСОБА_1 на відповідність критерію соціальної компетентності, Комісія дійшла висновку, що надана інформація та результати співбесіди продемонстрували належний рівень соціальної компетентності кандидата.

Надані кандидатом документи, а також його відповіді під час послідовного обговорення показників соціальної компетентності на співбесіді були індивідуально оцінені членами колегії таким чином:

- показник «ефективна комунікація» - 9,75 бала;

- показник «ефективна взаємодія» - 9,75 бала;

- показник «стійкість мотивації» - 9,25 бала;

- показник «емоційна стійкість» - 10 балів.

Загальний бал за критерієм соціальна компетентність - 38,75 бала.

Проте за результатами дослідження досьє, письмових пояснень та співбесіди з кандидатом, а також за результатами голосувань під час закритого обговорення за відповідними показниками, Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності.

Зокрема, Комісія зазначила наступне:

«[…] З огляду на те, що кандидат, достовірно знаючи, що ОСОБА_2 при виході зі складу товариства не отримувала дохід у розмірі 500 000 грн, задекларував інформацію про отримання нею цих грошових коштів, Комісія має обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата показнику «чесність» критерію доброчесності […]».

«[…] Оцінивши усі зазначені обставини, пояснення кандидата щодо джерел походження коштів, за рахунок яких його колишньою дружиною здійснено внесок до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» та надано цьому товариству позику, які не знайшли свого підтвердження, брак законних доходів у сім`ї кандидата на здійснення таких видатків, а також недекларування будь-яких інших коштів, які його колишня дружина могла отримати від батьків, Комісія має обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата показнику «законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав» критерію доброчесності […]».

«[…]Комісія висновує, що в кандидата було достатньо грошових коштів на придбання квартири, сам характер операцій з грошовими коштами та придбання нерухомості сином кандидата формально відповідав вимогам закону, а вчинені правочини не були очевидно протиправними.

Однак Комісія також зауважує, що зазначені операції в очах стороннього спостерігача оцінюються як непрозорі, про що, зокрема, свідчить і інформація ГРД. Суддя/кандидат повинен демонструвати бездоганну поведінку в особистому житті і намагатись не допускати випадків, які можуть поставити під сумнів його репутацію та повну прозорість у своїх фінансових та майнових справах.

Комісія констатує, що важливим індикатором чесності є надання правдивих відомостей у процедурі оцінювання доброчесності та професійної етики, що є критичним з огляду на мету процедури оцінювання доброчесності […]».

«[…] Ураховуючи встановлені обставини та висновки про невідповідність ОСОБА_1 критерію кваліфікаційного оцінювання, кандидат підлягає оцінці у 0 балів за критерієм доброчесності та професійної етики, що є підставою для визнання його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та припинення кваліфікаційного оцінювання […]».

На основі результатів дослідження досьє кандидата та проведення співбесіди Комісія виснувала, що кандидат не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді за критеріями особистої компетентності, доброчесності та професійної етики.

У зв`язку із цим, Комісія ухвалила рішення № 85/ас-25, яким визначено, що за результатами проходження процедури кваліфікаційного оцінювання кандидат на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1 набрав 421,3 бала, та визнано ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частина друга статті 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України унормовано, що права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, визначеним у цій статті.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII.

30 грудня 2023 року набув чинності Закон України від 09 грудня 2023 року № 3511-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедур суддівської кар`єри» (далі - Закон № 3511-IX), яким внесено низку змін до Закону № 1402-VІІІ.

Зокрема, пунктом 4 розділу І Закону № 3511-IX викладено у новій редакції розділ IV Закону № 1402-VIII, а пунктом 23 - доповнено розділ XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII пунктом 57, відповідно до якого ВККС завершує конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційних судів, оголошений рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23, за правилами, які діють після набрання чинності Законом № 3511-IX.

Так, розділ IV Закону № 1402-VIII регулює питання порядку зайняття посади судді.

Згідно з частинами першою і другою статті 79 Закону № 1402-VIII конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків.

Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує (оприлюднює) відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті та офіційному веб-порталі судової влади України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 79-2 Закону №1402-VIII ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів, зокрема, апеляційного суду - на основі рейтингу кандидатів за результатами кваліфікаційного оцінювання та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 79-3 цього Закону.

За змістом частини другої статті 79-3 Закону №1402-VIII у конкурсі на зайняття вакантної посади судді апеляційного суду може брати участь особа, яка відповідає вимогам до кандидата на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 28 (для апеляційного суду) цього Закону.

Завдання, підстави, порядок проведення та етапи кваліфікаційного оцінювання визначено у главі 1 «Кваліфікаційне оцінювання суддів» розділу V «Кваліфікаційний рівень судді» Закону № 1402-VIII.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 83 Закону № 1402-VIII унормовано, що кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Відповідно до положень частини першої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складання кваліфікаційного іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Сукупна кількість балів, які суддя (кандидат на посаду судді) може отримати на етапі дослідження досьє та проведення співбесіди, не може перевищувати 50 відсотків максимальної кількості балів кваліфікаційного оцінювання.

Згідно з частиною другою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційний іспит для цілей кваліфікаційного оцінювання є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться в порядку, передбаченому статтею 74 цього Закону, з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Частина третя статті 85 Закону № 1402-VIII визначає, що для цілей формування суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) ВККС може ухвалити рішення про запровадження та проведення інших тестувань з метою перевірки особистих морально-психологічних якостей, а також про застосування інших засобів встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання. Порядок та методика проведення таких тестувань затверджуються ВККС. Рішення про запровадження та проведення таких тестувань ухвалюється Комісією стосовно всіх суддів (кандидатів на посаду судді). Результати таких тестувань використовуються як одне із джерел інформації, що підлягає оцінці разом з іншою сукупністю зібраної інформації і матеріалів, є конфіденційними, не оприлюднюються та не впливають на кількість балів кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).

Відповідно до частини шостої статті 85 Закону № 1402-VIII формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) здійснюються у порядку, визначеному ВККС після консультацій із Радою суддів України.

Згідно з частинами дев`ятою, десятою статті 85 Закону № 1402-VIII співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє.

За результатами одного етапу кваліфікаційного оцінювання судді ВККС ухвалює рішення щодо допуску судді до іншого етапу кваліфікаційного оцінювання.

За правилами статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

ВККС України є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України (частина перша статті 92 Закону №1402-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 101 Закону №1402-VIII палати та колегії ВККС ухвалюють свої рішення від імені ВККС, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

Рішення ВККС, палат та колегій Комісії викладаються у письмовій формі. У рішенні зазначаються дата і місце ухвалення рішення, склад Комісії (палати, колегії), питання, що розглядалося, мотиви ухваленого рішення, результати поіменного голосування членів Комісії. Рішення підписується головуючим і членами Комісії (палати, колегії), які брали участь у його ухваленні (частина п`ята статті 101 Закону №1402-VIII).

Пунктами 1.3- 1.4 цього Положення № 20/зп-25 передбачено, що завданням кваліфікаційного оцінювання є встановлення відповідності кандидата на посаду судді вимогам до посади судді за критеріями компетентності (професійна, особиста, соціальна), доброчесності та професійної етики згідно з визначеними показниками, а основними принципами кваліфікаційного оцінювання є автономність, запобігання конфлікту інтересів, об`єктивність, неупередженість, прозорість, публічність, рівність умов для кандидатів на посаду судді.

Відповідно до пунктів 2.4 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.

Відповідно до пунктів 2.8.- 2.12 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію соціальної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: ефективна комунікація, ефективна взаємодія, стійкість мотивації, емоційна стійкість.

Згідно з пунктом 2.13 Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.

Для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя (пункт 2.14 Положення № 20/зп-25).

Для встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання за визначеними цим Положенням показниками також може бути досліджено загальновідому і загальнодоступну інформацію (пункт 2.16 Положення № 20/зп-25).

Відповідно до пункту 2.15 Положення № 20/зп-25 показники, визначені пунктами 2.4, 2.8, 2.13 цього Положення, оцінюються за результатами дослідження інформації, яка міститься у суддівському досьє (досьє кандидата на посаду судді), та співбесіди.

Пунктами 5.1, 5.2 розділу 5 Положення № 20/зп-25 установлено, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання встановлюється членами Комісії шляхом оцінки відповідності визначеним показникам. Оцінка відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв особистої та соціальної компетентності, доброчесності та професійної етики здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням із застосуванням засобів їх встановлення. Показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності.

Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає показнику відповідності критерію кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання ним більше нуля балів за такий показник. У випадку, якщо суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає одному показнику, такий суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критерію. Суддя (кандидат на посаду судді) вважається таким, що відповідає критеріям кваліфікаційного оцінювання, у разі набрання не менше 75 відсотків від суми максимально можливих балів за кожен критерій за результатами їх оцінювання на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» (пункт 5.5 Положення № 20/зп-25).

Оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» здійснюється Комісією у складі палати або колегії шляхом обчислення середнього арифметичного бала. У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі колегії обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок всіх членів колегії. У разі проведення оцінювання критеріїв (показників) особистої та соціальної компетентності на етапі «Дослідження досьє та проведення співбесіди» Комісією у складі палати обчислення середнього арифметичного бала здійснюється на підставі оцінок членів палати, які брали участь у співбесіді під час кваліфікаційного оцінювання, без урахування однієї найвищої та однієї найнижчої оцінки (пункт 5.7 Положення № 20/зп-25).

Згідно з пунктами 5.9- 5.13 Положення № 20/зп-25 Комісія керується презумпцією, відповідно до якої суддя (кандидат на посаду судді) відповідає критеріям доброчесності та професійної етики. Ця презумпція є спростовною, а рівень такої відповідності підлягає з`ясуванню під час кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).

Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики у разі встановлення невідповідності або наявності обґрунтованого сумніву в його відповідності хоча б одному показнику, визначеному пунктом 2.13 цього Положення. Такий суддя (кандидат на посаду судді), припиняє участь у кваліфікаційному оцінюванні та визнається таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Під час оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання враховуються обставини, що вказують на істотність порушення правил та/або норм, зокрема: тяжкість діяння та його наслідки, суб`єктивна сторона поведінки, історичний контекст події, систематичність, давність порушення тощо.

Кількість балів за результатами оцінювання відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики може бути знижена на 15 балів за кожне виявлене порушення (одне суттєве або декілька менш суттєвих) правил та/або норм.

Суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям доброчесності та професійної етики, якщо остаточна кількість набраних ним балів є меншою 225.

Істотність порушень встановлюється Комісією при закритому обговоренні і визначається шляхом голосування. Кожне зниження балів повинно бути мотивовано в рішенні Комісії.

Пунктами 6.19, 6.20 Положення № 20/зп-25 визначено, що дослідження досьє судді (кандидата на посаду судді) полягає у систематизації, аналізуванні, збиранні, уточненні даних досьє з метою попередньої оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) показникам критеріїв кваліфікаційного оцінювання. Дослідження досьє здійснюється членом Комісії, визначеним для підготовки до розгляду і доповіді справи про проведення кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді).

Згідно з пунктами 6.21, 6.23 Положення № 20/зп-25 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє, яке відбувається шляхом опитування судді (кандидата на посаду судді) доповідачем і членами Комісії та надання суддею (кандидатом на посаду судді) відповідей і пояснень.

У пунктах 6.41, 6.42, 6.50 Положення № 20/зп-25 визначено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання Комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді;

2) рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Рішення Комісії про непідтвердження здатності кандидата на посаду судді здійснювати правосуддя у відповідному суді є підставою для припинення подальшої його участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді.

Рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене з підстав та в порядку, визначених законом.

Відповідно до пунктів 6.53, 6.54 Положення № 20/зп-25 з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону утворюється Громадська рада доброчесності.

Розгляд Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, що надані Громадською радою доброчесності, здійснюється в порядку, визначеному Регламентом ВККС.

Згідно з пунктами 114- 115, 119- 120 параграфу 9 розділу ІІ Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (в редакції рішення Комісії від 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23 зі змінами) (далі - Регламент), з метою сприяння Комісії у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання утворюється Громадська рада доброчесності.

Інформація щодо судді (кандидата на посаду судді) (далі - інформація) або висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності (далі - висновок) надається Комісії Громадською радою доброчесності не пізніше ніж за 7 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно такого судді (кандидата на посаду судді) (далі - співбесіда).

Висновок або інформація Громадської ради доброчесності в день надходження долучаються до суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді).

Висновок або інформація ГРД розглядаються Комісією під час проведення співбесіди та дослідження досьє судді (кандидата на посаду судді) на відповідному засіданні з метою встановлення наявності або спростування обґрунтованого сумніву щодо відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики.

VІ. Позиція Верховного Суду

Спір у цій справі виник щодо обставин участі ОСОБА_1 у конкурсі на зайняття вакантної посади судді в апеляційному господарському суді, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року № 94/зп-23 (зі змінами).

Так, відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_1 як особа, яка відповідає вимогам пункту 3 частини першої статті 28 Закону № 1402-VIII (має досвід професійної діяльності адвоката, в тому числі щодо здійснення представництва в суді та/або захисту від кримінального обвинувачення щонайменше сім років), брав участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді в апеляційному господарському суді, оголошеному рішенням Комісії від 14 вересня 2023 року №94/зп-23. За результатами успішного проходження першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Складання кваліфікаційного іспиту», призначеного у межах конкурсу, ОСОБА_1 підтвердив здатність здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді за критерієм професійної компетентності та був допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди». За результатами дослідження досьє кандидата на посаду судді ОСОБА_1 і проведення з ним співбесіди ВККС ухвалила рішення від 10 червня 2025 року № 85/ас-25 про визнання ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді, внаслідок чого останній припинив участь у вказаному конкурсі.

За висновками Комісії, які наведені у спірному рішенні, ОСОБА_1 не відповідає критеріям особистої компетентності, професійної етики та доброчесності. Водночас Комісія уважає, що ОСОБА_1 підтвердив відповідність таким критеріям, як професійна та соціальна компетентності.

ОСОБА_1 , водночас, оскаржуючи спірне рішення ВККС, стверджує про його невмотивованість, посилаючись на те, що це рішення не містить належного обґрунтування щодо невідповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності; уважає, що Комісія не довела, що описані в рішенні обставини впливають на здатність позивача здійснювати правосуддя чесно та неупереджено, а її висновки ґрунтуються виключно на припущеннях.

Позивач наполягає на тому, що надав до Комісії обґрунтовані пояснення та докази, які у сукупності підтверджують його здатність здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді, а відповіді, надані ним на запитання членів ВККС під час співбесіди, були обґрунтованими та послідовними, а тому підстави вважати його таким, що не відповідає критеріям особистої компетентності, професійної етики та доброчесності відсутні.

Відповідно до частини другої статті 88 Закону № 1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не погоджується з рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Отже, у межах цієї адміністративної справи предметом судового контролю є рішення Комісії від 10 червня 2025 року № 85/ас-25.

При вирішенні цього спору Верховний Суд керується таким.

Судовий контроль за оскаржуваним рішенням ВККС, межі її дискреції та критерії вмотивованості цього рішення

ВККС є уповноваженим суб`єктом з питань проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді та прийняття рішення за його результатами, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якого поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.

За правилами частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Обов`язок Комісії викласти в рішенні мотиви його прийняття також закріплений у частині п`ятій статті 101 цього Закону.

Рішення ВККС, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, має містити обґрунтований висновок про те, за якими саме критеріями (компетентності, професійної етики або доброчесності) та на підставі яких доведених фактів, показників особа не відповідає вимогам для надання їй рекомендацій для призначення суддею.

Оскільки члени ВККС, приймаючи одне з передбачених законом рішень за результатом проведеного оцінювання кандидатів на посаду судді, керуються своїм внутрішнім переконанням, на Комісію покладається обов`язок наведення відповідних мотивів та їх обґрунтувань стосовно своєї позиції, особливо, коли виникають підстави вважати, що такий кандидат не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Отже, вмотивоване рішення Комісії про визнання особи такою, що не підтвердила здатності здійснювати правосуддя в апеляційному суді за критерієм доброчесності і професійної етики, є не лише формальним дотриманням вимог закону, а має забезпечити дотримання принципу юридичної визначеності у питанні встановлення підстав для такого висновку.

Обсяг і ступінь мотивації рішення залежать від конкретних обставин, які були предметом розгляду, але у будь-якому випадку мають демонструвати, приміром, що доводи/пояснення кандидата на посаду судді взято до уваги, і, що важливо, давати розуміння, чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала відповідність цього кандидата критеріям особистої, соціальної компетенції, доброчесності чи професійної етики.

Велика Палата Верховного Суду сформувала усталений підхід щодо оцінювання рішень ВККС на предмет відповідності пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII (постанови від 14 листопада 2024 року у справі № 990/139/21, від 20 березня 2025 року у справі № 990/134/21, від 05 червня 2025 року у справі № 990/117/24, від 04 вересня 2025 року у справі № 990/123/24), за яким повноваження Комісії стосовно оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними та виключною компетенцією її як уповноваженого органу, який на постійній основі діє в національній системі судоустрою. Жоден суб`єкт, у тому числі й суд, не вправі втручатися в здійснення Комісією компетенції щодо оцінювання кандидатів на посаду судді в межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів.

Проте Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими у цій статті й інших законах, зокрема в Законі № 1402-VIII. Водночас оцінка Верховним Судом мотивів та обґрунтованості оспорюваного рішення ВККС України не є втручанням у її дискреційні повноваження.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду аргументувала, зокрема, тим, що вимога стосовно обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.

Наведене дає підстави стверджувати, що межі дискреції Комісії у конкурсній процедурі на посаду судді апеляційного суду, зокрема і ухвалення рішення за результатами проведення співбесіди з кандидатами, не можуть бути неосяжними та повинні підлягати зовнішньому публічному контролю. Процес розгляду Комісією питання про надання чи відмову в наданні рекомендації про призначення кандидата на посаду судді, як і ухвалене за результатом цього процесу рішення, мають бути зрозумілими як кандидатам на посаду судді, питання про рекомендування яких на посаду судді розглядалося Комісією, так і незалежному сторонньому спостерігачу.

Отже, оспорюване у цій справі рішення Комісії не вибуває з під судового контролю адміністративних судів, однак, здійснюючи такий контроль за реалізацією дискреційних повноважень, суд, з`ясовуючи питання відповідності такого рішення критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, повинен перевірити, чи не є викладені у такому рішенні висновки щодо обставин у справі довільними та нераціональними, не підтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів, чи не було допущено адміністративним органом при здійсненні ним дискреційних повноважень свавільного втручання у права і свободи особи, чи не була надана органові дискреція необмеженою, чи не вийшов він за межі дискреції.

З огляду на це Суд, не вдаючись до переоцінки фактів, які у спірному рішенні ВККС указані як підстава для відмови у наданні рекомендації про призначення ОСОБА_1 на посаду судді відповідного суду у зв`язку з наявністю обґрунтованого сумніву в його відповідності критеріям особистої компетентності, доброчесності та професійної етики, перевіряє обґрунтованість висновків Комісії у зазначеному рішенні щодо таких фактів.

Оцінка Верховним Судом оскаржуваного рішення ВККС

Як зазначалося, частина третя статті 88 Закону № 1402-VIII регламентує вичерпний перелік підстав, з яких рішення ВККС ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване судом, а саме якщо:

1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Обставин чи підстав для скасування оскаржуваного рішення, визначених пунктами 1- 3 статті 88 Закону № 1402-VIII, Суд не встановив.

Однак оцінка Судом спірного рішення Комісії у розрізі пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII побудована на іншому підході, адже не обмежується перевіркою дотримання вимог закону щодо змісту та форми ухваленого рішення, а також повноважень ВККС, а спрямована на з`ясування питання, чи містить рішення Комісії визначені законом підстави його ухвалення або мотиви його прийняття крізь призму критеріїв, на відповідність яких оцінювався кандидат на посаду судді, та чи є викладені у рішенні висновки об`єктивними та обґрунтованими, оскільки саме ці ключові аспекти лежать у площині юридичного спору в цій справі.

Так, дослідивши матеріали справи та переглянувши відеозапис співбесіди з ОСОБА_1 , Суд констатує, що засідання Комісії 10 червня 2025 року було побудоване за принципом «запитання - відповідь», тобто члени ВККС ставили питання позивачеві, на які він відповідав.

Щодо встановлення відповідності позивача критерію особистої компетентності

Нагадаємо, що відповідно до норм Положення № 20/зп-25 відповідність судді (кандидата на посаду судді) критерію особистої компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рішучість та відповідальність; безперервний розвиток.

Рішучість - це здатність судді (кандидата на посаду судді) вчасно приймати та не відкладати рішення у значущій для людини ситуації, навіть складні та непопулярні. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику рішучості, якщо вчасно приймає рішення, в тому числі складні та непопулярні; не відкладає рішення навіть попри наявні складнощі; демонструє розуміння невідкладності рішень, докладаючи максимальних, в тому числі додаткових/понаднормових, зусиль для їх вчасного прийняття замість того, щоб обґрунтовувати відтермінування зовнішніми чинниками.

Відповідальність - це здатність судді (кандидата на посаду судді) брати на себе відповідальність за рішення та їх наслідки. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику відповідальності, якщо вміє оцінювати наслідки та приймати усвідомлені рішення; приймає повну особисту відповідальність за свої рішення та їх наслідки; у разі виникнення перешкод та ускладнень не шукає можливості перекласти відповідальність на інших або зняти з себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини.

Безперервний розвиток - це свідомі та послідовні зусилля судді (кандидата на посаду судді) щодо професійного саморозвитку. Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику безперервного розвитку, якщо він об`єктивно оцінює свої сильні сторони та зони розвитку; запитує та відкрито сприймає зворотний зв`язок; виносить уроки з досвіду, зокрема з власних помилок, та коригує свої підходи та поведінку; має (принаймні усно) сформований план розвитку, визначає пріоритети щодо власного розвитку; регулярно займається саморозвитком, зокрема відвідує заходи з підвищення кваліфікації (тренінги, навчання, професійні конференції тощо); займає та підтримує активну позицію у фаховому середовищі, зокрема виконує наукові роботи та/або бере участь у проєктах юридичного спрямування, пише статті, колонки або блоги на правову тематику тощо.

Із письмових пояснень ОСОБА_1 від 25 квітня 2025 року, поданих до Комісії стосовно інформації, яка підтверджує відповідність кандидата критеріям особистої та соціальної компетентностей, Суд установив, що як приклад прояву рішучості та відповідальності позивач вказував на таке: «[…] Працюючи адвокатом я виробив системний підхід до прийняття рішень, який характеризується вчасністю, адекватністю та орієнтованістю на досягнення результату. Це було зумовлено необхідністю надання якісної правової допомоги навіть у найскладніших випадках, без уникання чи відкладання важливих рішень з урахуванням існуючих об`єктивних обставин.

Крім того, моя професійна діяльність на посаді прокурора сприяла вдосконаленню навичок швидкого та якісного прийняття рішень у складних ситуаціях з метою забезпечення ефективності кримінального провадження та притягнення винних до відповідальності.

Наразі я працюю на напрямку процесуального керівництва досудовим розслідуванням, здійснюючи свою діяльність в умовах чітко встановлених процесуальних строків. Це, відповідно, вимагає від мене максимальних зусиль для своєчасного прийняття рішень […]».

Таким чином, як правильно Комісія зазначила в оскаржуваному рішенні, на підтвердження відповідності показнику «рішучість і відповідальність» ОСОБА_1 послався на вміння прийняття ним своєчасних та ефективних рішень без жодних зволікань, а особливо в ситуаціях, що є важливими для особи, навів обставини з власного та професійного життя прийняття відповідних рішень. Кандидат указав також на належне виконання своїх професійних обов`язків як під час здійснення адвокатської діяльності, так і на посаді прокурора.

Водночас під час співбесіди Комісія торкнулася обговорення окремих фактів, наведених кандидатом. Зокрема, факти порушення кандидатом правил дорожнього руху та притягнення до адміністративної відповідальності, вступ та навчання в аспірантурі.

Стосовно останнього Комісія дійшла висновку, що наведений кандидатом приклад прояву його рішучості - вступ і закінчення у 2010 році аспірантури Харківського національного університету внутрішніх справ без захисту дисертації на здобуття наукового ступеня через пасивність наукового керівника (навчання в докторантурі), описуються ОСОБА_1 без чіткої демонстрації необхідності прийняття рішення щодо захисту дисертації у складних умовах. Також кандидатом не продемонстровано і прикладів застосування додаткових зусиль для досягнення відповідного кінцевого результату.

У контексті обставин притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (8 разів за період з 2022 року до 2025 року) Комісія відзначила, що кандидат визнав указані факти і зазначив, що жодного разу не ухилявся від відповідальності за допущені порушення, про що свідчить факт неоскарження ним постанов. Надаючи пояснення стосовно цих обставин, ОСОБА_1 зазначив, що в певних випадках порушення правил дорожнього руху допускалися ним через власну неуважність, а в деяких випадках такі його дії були необхідними. Як приклад, паркування в недозволеному місці у зв`язку з необхідністю виконання професійних обов`язків прокурора (забезпечення участі прокурора в судовому розгляді справи), що трактуються ОСОБА_1 як вимушені дії. Також, відповідаючи на запитання під час співбесіди, ОСОБА_1 зазначив, що виконання професійних обов`язків прокурора, зокрема, у випадку забезпечення участі прокурора в судовому засіданні під час розгляду справи, є більш значущим, ніж дотримання вимог правил дорожнього руху.

Наведений кандидатом приклад та його обґрунтування викликали сумнів у Комісії щодо належного усвідомлення кандидатом юридичної та й загалом соціальної відповідальності перед іншими людьми, суспільством.

На переконання Комісії, особа, яка ставить власну оцінку доцільності вище за закон, демонструє безвідповідальний підхід: «можна порушити закон, якщо є поважна мета». Професійна діяльність прокурора має здійснюватися в межах і в спосіб, передбачених законом. Якщо навіть під час виконання своїх професійних обов`язків виникає «необхідність поспішати», це не дає права порушувати правила дорожнього руху, які є частиною національного законодавства України. Таке виправдання своєї поведінки кандидатом свідчить про зміщення акцентів з правових цінностей на особисту доцільність.

Аналізуючи свідомі дії та пояснення кандидата стосовно вимушеності порушення правил дорожнього руху заради виконання професійних обов`язків прокурора, Комісія констатувала, що в цьому випадку ОСОБА_1 не лише допустив порушення в сфері забезпечення правил дорожнього руху, а ще й не вважає це проблемою, що свідчить про брак критичного осмислення власної поведінки.

ВККС уважає, що така поведінка кандидата демонструє намагання зняти із себе відповідальність, посилаючись на зовнішні обставини (необхідність виконання професійних обов`язків прокурора). Поведінка кандидата, який систематично порушує правила дорожнього руху, не є бездоганною у розумінні закону і морально-етичних вимог до кандидата на посаду судді. Такі дії демонструють неповагу до закону, нехтування правилами.

ОСОБА_1 у позові заперечує такі твердження Комісії. Доводячи помилковість тверджень відповідача, позивач наголошує, що не ухилявся від відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а його поведінка свідчить про вміння швидко приймати складні рішення і непопулярні рішення у складних умовах. Також ОСОБА_1 посилається на те, що Комісією не досліджено тяжкість вчинених саме ним адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не надано оцінки обставинам їх вчинення, не встановлено осіб, які вчиняли правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі протягом 2022-2025 років, ураховуючи той факт, що транспортний засіб перебуває у його власності лише з вересня 2024 року.

Суд критично оцінює наведені доводи позивача, оскільки під час співбесіди він визнав факти вчинення адміністративних правопорушень і, більше того, наголосив на тому, що не ухилявся від відповідальності, що підтверджується неоскарженням винесених щодо нього постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, фактично позивач не спростовує, що неодноразово допускав порушення правил дорожнього руху, що мало наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності, натомість, пояснює це тим, що в деяких випадках вчиняв правопорушення з огляду на службову необхідність.

Доводи позивача про те, що Комісія не досліджувала тяжкість та обставини вчинених ним адміністративних правопорушень не заслуговують на увагу, оскільки з`ясування таких питань належить до компетенції органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а ВККС, вочевидь, не є цим органом.

Як убачається, Комісія заслухала та проаналізувала пояснення кандидата на посаду судді ОСОБА_1 стосовно описаних обставин і за підсумками виставлення членами Комісії балів дійшла висновку про невідповідність кандидата критерію особистої компетентності.

На переконання Суду, у спірному рішенні ВККС належним чином мотивовано, чому вказані факти викликали обґрунтований сумнів у відповідності ОСОБА_1 за показниками «рішучість» і «відповідальність» критерію особистої компетентності, висновки відповідача не ґрунтуються на припущеннях, як про це стверджує позивач, а зроблені на основі аналізу досліджуваних обставин і пояснень кандидата.

Аргументація стосовно невідповідності ОСОБА_1 критерію особистої компетентності, наведена Комісією у спірному рішенні, є обґрунтованою і дозволяє не лише Суду, а й сторонньому спостерігачу зрозуміти мотиви оскаржуваного рішення ВККС у цій частині.

Щодо встановлення відповідності позивача критеріям доброчесності та професійної етики

Доброчесність та професійна етика - це взаємопов`язаний комплекс морально-етичних якостей кандидата на посаду судді, що підтверджує його незалежність, чесність та відкритість як у службовій діяльності, так і поза її межами. Він охоплює принципи неупередженості, непідкупності, відповідального ставлення до етичних норм та бездоганної поведінки у професійній діяльності та особистому житті. Цей комплекс також включає законність джерел походження майна кандидата на посаду судді, відповідність рівня його життя та життя членів його сім`ї задекларованим доходам, а також узгодженість способу життя кандидата із його попереднім правовим статусом.

Доброчесність і професійна етика є фундаментальними критеріями, які забезпечують суспільну довіру до судової влади та гарантують дотримання принципів верховенства права.

Функціонування судової влади, до складу суддівського корпусу якої входитимуть судді, які не відповідають критеріям доброчесності та професійної етики, є таким, що не відповідає очікуванням суспільства та фактично ставить під загрозу інтереси національної безпеки, громадського порядку та захист прав і свобод людей.

Критерій доброчесності є надзвичайно важливим з огляду на те, яку роль відіграє судова влада у становленні правової держави. Саме доброчесність є ключовою категорією у формуванні морально-етичного образу суддів, запорукою формування довіри народу до суддів та судової влади в цілому.

Доброчесність - це необхідна морально-етична складова діяльності судді, яка, серед іншого, визначає межу і спосіб його поведінки, що базується на принципах об`єктивного ставлення до сторін у справах та чесності у способі власного життя, виконанні своїх обов`язків та здійсненні правосуддя.

За визначенням терміна, який подано у Сучасному словнику з етики, доброчесністю є позитивна моральна якість, зумовлена свідомістю і волею людини, яка є узагальненою стійкою характеристикою людини, її способу життя, вчинків; якість, що характеризує готовність і здатність особистості свідомо і неухильно орієнтуватись у своїй діяльності та поведінці на принципи добра і справедливості.

Авторитет та довіра до судової влади формуються залежно від персонального складу судів, від осіб, які обіймають посади суддів та формують суддівський корпус. Саме тому важливо, щоб кандидат на посаду судді, як і суддя, не допускав будь-якої неналежної (недоброчесної, неетичної) поведінки як у професійній діяльності, так і в особистому житті, яка може поставити під сумнів відповідність кандидата критерію доброчесності, що негативно вплине на суспільну довіру до судової влади у зв`язку з таким призначенням.

Легітимна мета вимірювання доброчесності полягає в здобутті доказів умисного порушення норм суддівської етики чи свідомого нехтування стандартами поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а також допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

Повноваження Комісії стосовно оцінки встановлених щодо кандидата на посаду судді обставин є дискреційними. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів Комісії.

Комісія, ураховуючи її правовий статус, повинна визначити, чи відповідає поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням XX чергового з`їзду суддів України 18 вересня 2024 року.

Члени Комісії, оцінюючи встановлені стосовно кандидата на посаду судді обставини, визначаються щодо їхньої відповідності суспільним уявленням про доброчесність на власний розсуд. Зважаючи на те, що доброчесність є морально-етичною, а не правовою категорією, обставини, що свідчать про недоброчесність кандидата на посаду судді, оцінюються насамперед з морально-етичного погляду. Навіть правомірні та законні дії кандидата можуть оцінюватися як такі, що не узгоджуються з поняттям доброчесності, виходячи із загальноприйнятих уявлень до цього поняття, особливо якщо йдеться про суддю.

Отже, переходячи до суті, нагадаємо, що норми Положення № 20/зп-25 передбачають, що відповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики оцінюється (встановлюється) за такими показниками: незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу. Для оцінки відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики Комісією враховуються Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді), затверджені Вищою радою правосуддя.

17 грудня 2024 року Вища рада правосуддя рішенням № 3659/0/15-24 затвердила Єдині показники для оцінки доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення критеріїв доброчесності та професійної етики, однакових принципів їх застосування всіма суб`єктами оцінювання (далі - Єдині показники).

Відповідно до пункту 14 Єдиних показників оцінка доброчесності та професійної етики судді (кандидата на посаду судді) полягає в оцінюванні відповідності судді (кандидата на посаду судді) таким показникам: незалежність; неупередженість; дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті; чесність; сумлінність; непідкупність; законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу.

За змістом пункту 17 Єдиних показників дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті - неухильне дотримання суддею (кандидатом на посаду судді) професійних етичних та загальновизнаних моральних правил поведінки у професійній діяльності та особистому житті.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає цьому показнику, якщо він, зокрема, але не виключно:

1) перебуваючи в нинішньому або будь-якому попередньому статусі, діяв відповідно до правил професійної етики та інших етичних норм, не вчиняв будь-яких дій, що могли/можуть завдати шкоди авторитету правосуддя або відповідному органу, установі, організації;

2) дотримувався етичних норм, не допускаючи поведінки, яка могла викликати обґрунтований сумнів у звичайної розсудливої людини, зокрема, що він здатний виконувати свої обов`язки чесно, неупереджено, незалежно й компетентно;

3) не використовував свого посадового становища в особистих інтересах чи в інтересах третіх осіб;

4) перебуваючи на посадах публічної служби, не набув громадянства іншої держави і не вчиняв дій з метою його набуття; не приховував факту набуття громадянства іншої держави; вжив заходів щодо припинення громадянства іншої держави;

5) виявляв громадянську самосвідомість, патріотизм, повагу до української державності та конституційного ладу, не вчиняв дій, що свідчать про підтримку (виправдовування) агресивних дій інших держав проти України;

6) не відвідував тимчасово держави / держав, яка / які перебуває / перебувають у збройному конфлікті (війні) з Україною чи сприяла / сприяли (сприяє / сприяють) вчиненню збройної агресії проти України або не визнає / визнають територіальної цілісності України або тимчасово окуповані території України та / чи території держави-агресора без нагальної потреби, тобто за відсутності критичних та / або невідкладних життєво необхідних обставин, які неможливо усунути в інший спосіб, ніж особистою присутністю на цих територіях, попри загрозу безпеці власній, близьких осіб та національній безпеці України.

Пунктом 18 Єдиних показників визначено, що чесність - це правдивість, принциповість, щирість судді (кандидата на посаду судді) у професійній діяльності та особистому житті.

Суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику чесності, якщо, зокрема, але не виключно:

1) завжди, а не лише під час виконання своїх посадових обов`язків, поводився відповідно до свого статусу, проявляв гідність і добропорядність, діяв згідно з вимогами законодавства, правилами професійної етики, вимогами академічної доброчесності, іншими етичними нормами щодо чесності;

2) надав достовірну та відому йому інформацію в деклараціях доброчесності судді (декларації доброчесності кандидата на посаду судді), деклараціях родинних зв`язків судді (декларації родинних зв`язків кандидата на посаду судді), деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про яку має бути обізнаний;

3) надав правдиві усні та/або письмові відомості під час участі в доборі, конкурсі, кваліфікаційному оцінюванні, дисциплінарному провадженні, інших юридичних процедурах, у яких такий суддя (кандидат на посаду судді) брав та/або бере участь; не приховував таких відомостей за наявності підстав вважати, що вони були йому відомі, крім випадків, коли законодавство дозволяє відмовлятись від надання інформації;

4) під час досягнення професійних цілей та успіхів дотримувався етичних принципів щодо себе чи членів своєї сім`ї;

5) під час набуття права на об`єкти цивільних прав, отримання інших благ, переваг, пільг чи статусу, виконання обов`язків, вирішення спорів не допускав поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду;

6) в особистому та професійному житті поводився так, щоб його поведінка на думку звичайної розсудливої людини була прикладом неухильного додержання принципу верховенства права, вимог законодавства та присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки;

7) докладає зусиль для того, щоб члени його сім`ї діяли відповідно до законодавства та утримувалися від поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду.

Згідно з пунктом 21 Єдиних показників суддя (кандидат на посаду судді) відповідає показнику законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав, якщо джерела походження прав на об`єкти цивільних прав судді (кандидата на посаду судді) та членів його сім`ї не викликають обґрунтованого сумніву в їх законності.

Законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав не викликає обґрунтованого сумніву, якщо, зокрема, але не виключно:

1) дії судді (кандидата на посаду судді), спрямовані на набуття прав на об`єкти цивільних прав, не суперечать вимогам законодавства, правилам професійної етики та є добросовісними;

2) вартість об`єктів цивільних прав, набутих суддею (кандидатом на посаду судді) та/або членами його сім`ї, відповідає розміру їхніх доходів, отриманих із законних джерел у періоди, що передують набуттю відповідних об`єктів цивільних прав;

3) набуте суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї право власності/користування на об`єкт цивільних прав безоплатно або від пов`язаної із суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї особи було набуте попереднім власником/власником із законних джерел за ринковою вартістю;

4) право на об`єкт цивільних прав оформлено без ознак приховування особи судді (кандидата на посаду судді) як власника або користувача;

5) право на об`єкт цивільних прав за оплатним договором набуте суддею (кандидатом на посаду судді) або членами його сім`ї за ціною, що істотно не відрізняється від ринкової вартості;

6) підстави та порядок набуття суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї права на об`єкт цивільних прав не мають очевидних ознак невідповідності вимогам законодавства, про які суддя (кандидат на посаду судді) та члени його сім`ї не могли не знати;

7) під час набуття або відчуження прав на об`єкт цивільних прав суддею (кандидатом на посаду судді) та членами його сім`ї дотримано вимоги антикорупційного законодавства, законодавства про оцінку та оціночну діяльність, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, податкового законодавства, нормативних актів Національного банку України, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до обставин справи, 04 червня 2025 року до Комісії надійшло рішення ГРД про надання ВККС інформації стосовно кандидата на посаду судді апеляційного господарського суду ОСОБА_1 , яке не є самостійною підставою для висновку, однак є такою, що може бути врахована під час кваліфікаційного оцінювання.

Так, у рішенні ГРД надала інформацію стосовно ОСОБА_1 щодо двох аспектів:

1. Згідно з даними декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за 2023 рік, поданої ОСОБА_1 , син кандидата на посаду судді отримав подарунок у грошовій формі від таких осіб:

1 300 000 грн - від ОСОБА_3 (колишня теща кандидата);

550 000 грн - від ОСОБА_4 (мати кандидата);

296 667 грн - від ОСОБА_2 (колишня дружина кандидата).

ГРД піддала сумніву фінансову спроможність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подарувати таку суму коштів сину кандидата, оскільки в останніх не було достатнього доходу для такого подарунку.

Також ГРД зазначила, що у 2023 році кандидат сплатив 550 000 грн позики, яку отримав від тещі у 2021 році, на суму 800 000 грн. ГРД припустила, що ймовірним джерелом коштів для погашення позики були ті гроші, які подаровані тещею або матір`ю кандидата, оскільки наприкінці 2022 року в кандидата не було жодних заощаджень, що є підставою для сумніву щодо реальної правової природи зазначених правочинів.

ГРД звернула увагу, що в кінці 2024 року син кандидата подарував йому квартиру в місті Вишневе Київської області вартістю 1 112 000 грн. Тому ГРД припустила, що кінцевою метою всіх здійснених правочинів близькими особами кандидата є саме придбання квартири в його інтересах.

2. ГРД указала на недекларування кандидатом у декларації за 2020 рік інформації про відчуження автомобіля марки «Honda Civic» 2008 року випуску та отримання від цього доходу, який відповідно до відомостей, відображених у декларації за 2019 рік, належав на праві спільної сумісної власності кандидату та його дружині.

У письмових поясненнях щодо обставин, викладених у рішенні ГРД, позивач зазначив, що кошти отримано ОСОБА_2 в розмірі 296 667 грн від відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за 890 000 грн; кошти отримано ОСОБА_4 в розмірі 550 000 грн від відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності йому та матері, за 1 100 000 грн. На підтвердження вказаних обставин кандидатом надано копії договорів купівлі-продажу квартир від 18 березня 2023 року та від 03 лютого 2023 року відповідно. Відомості про отримання доходу як ним, так і членами його сім`ї від продажу цих квартир, задекларовані у декларації за 2023 рік у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки». Також відомості щодо правочину та отриманого ним доходу в розмірі 550 000 грн відображено у повідомленні про суттєві зміни в майновому стані від 09 лютого 2023 року та в декларації за 2023 рік у розділі 14 «Видатки та правовики суб`єкта декларування».

Стосовно фінансової спроможності ОСОБА_3 (колишньої тещі) подарувати онуку кошти в сумі 1 300 000 грн кандидат пояснив, що ОСОБА_3 з 2018 року, а його колишній тесть ОСОБА_6 з 2019 року зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Підприємницька діяльність полягала в роздрібній торгівлі продуктами харчування. на підтвердження динаміки річного доходу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 кандидат надав копії податкових декларацій у розрізі років: ОСОБА_3 : 2018 рік - 829 835,08 грн; 2019 рік - 914 901,73 грн; 2020 рік - 1 123 027,63 грн; 2021 рік - 5 197 148,90 грн; ОСОБА_6 : 2019 рік - 939 733,24 грн; 2020 рік - 2 501 487,13 грн; 2021 рік - 4 970 164,83 грн.

Стосовно мети дарування грошових коштів ОСОБА_5 (сину кандидата) кандидат указав, що гроші були подаровані для придбання його сином двох однокімнатних квартир у місті Вишневе Київської області для проживання в одній із них батьків дружини, а в іншій - його матері. Рішення щодо придбання цих квартир ОСОБА_5 приймалось спільно родиною, ураховуючи вік батьків, стан їхнього здоров`я і те, що його син є єдиним онуком, а також, беручи до уваги можливість швидкого здійснення операцій з нерухомістю у разі нагальної потреби. У 2023 році ОСОБА_5 придбав дві квартири: першу - загальною площею 38,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; другу - загальною площею 41 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Водночас у зв`язку зі змінами в сімейному стані (11 грудня 2024 року розірвано шлюб із ОСОБА_2 ) було прийнято рішення про дарування йому сином квартири загальною площею 38,4 кв. м, з метою уникнення ризиків, що його мати ОСОБА_4 може залишитись без житла.

Стосовно відчуження транспортного засобу кандидат пояснив, що восени 2019 року він відчужив автомобіль марки «Honda Civic» 2008 року випуску за 147 000 грн. Відомості про отримання доходу від продажу цього транспортного засобів відображено ним у декларації за 2019 рік у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки». Також у декларації за 2019 рік у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» ним задекларовано вказаний автомобіль, оскільки він перебував у його власності та членів його сім`ї понад 183 дні протягом звітного року, однак у розділі 14 «Видатки та правочини суб`єкта декларування» відомості про відчуження цього автомобіля не вносились, оскільки цей правочин вчиняла його дружина як особа, на яку було зареєстровано транспортний засіб.

Під час співбесіди Комісія, заслухавши пояснення кандидата щодо обставин, викладених в інформації ГРД, і дослідивши надані ним документи, відхилила сумніви ГРД щодо джерела походження грошових коштів у ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 для здійснення подарунку в грошовій формі сину кандидата у 2023 році. Так само критично Комісія поставилася до інформації, наданої ГРД щодо недекларування кандидатом у декларації за 2020 рік інформації про відчуження автомобіля марки «Honda Civic» 2008 року випуску та отримання від цього доходу, оскільки ці відомості задекларовані ОСОБА_1 у декларації за 2019 рік відповідно до вимог антикорупційного законодавства. Стосовно джерела походження коштів у ОСОБА_1 на погашення 14 лютого 2023 року позики, яку він отримав від ОСОБА_3 (колишня теща) в 2021 році, у розмірі 550 000 грн, про що вказано в повідомленні про суттєві зміни в майновому стані, поданому ОСОБА_1 від 24 лютого 2023 року, Комісією установила, що 03 лютого 2023 року кандидат разом із матір`ю відчужили квартиру загальною площею 52 кв.м за 1 100 000 грн, що забезпечувало фінансову можливість для погашення позики одноразовим платежем.

Водночас Комісія під час співбесіди з ОСОБА_1 зосередила увагу на інших істотних обставинах, які викликали обґрунтований сумнів у членів Комісії щодо відповідності кандидата критеріям професійної етики та доброчесності та слугували підставою для висновку про невідповідність позивача показникам «чесність» і «законність джерел походження прав на об`єкти цивільних прав» критерію доброчесність, а також показнику «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті».

Так, за змістом спірного рішення, обставини, якими Комісія мотивувала наявність у неї обґрунтованого сумніву в чесності кандидата, стосуються, зокрема, набуття у власність ОСОБА_1 квартири загальною площею 38,4 кв. м у місті Вишневе Київської області та джерел походження грошових активів, задекларованих ним у декларації за 2019 рік.

Комісія установила, що 14 лютого 2023 року син кандидата ОСОБА_5 на підставі договору про відступлення права вимоги № 224/1 набув у власність квартиру загальною площею 38,4 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 1 112 000 грн. 07 вересня 2024 року на підставі договору дарування квартири ця квартира була подарована ОСОБА_5 кандидату.

Під час співбесіди кандидат доповнив свої пояснення стосовно обставин набуття у власність сином квартир в місії Вишневе Київської області, зазначивши, що метою вчинення цього правочину було забезпечення житлом його матері після повернення на територію України. Договір дарування укладено із ним через те, що його матір з березня 2022 року перебувала в Королівстві Бельгія, де тимчасово проживала в його двоюрідної сестри. Крім того, кандидат зазначив, що в 2021 році ним із дружиною було придбано квартиру загальною будівельною площею 73,84 кв. м у АДРЕСА_6 на підставі попереднього договору купівлі-продажу квартири від 02 липня 2021 року №02.07.2021/1. На сьогодні згідно з укладеним договором про поділ майна подружжя ця квартира належить колишній дружині. Під час засідання кандидат підтвердив, що джерелом придбання сином квартир у місті Вишневе були кошти, подаровані ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , і таке дарування обумовлено тим, що ОСОБА_5 є молодою людиною, єдиним онуком та фактично єдиним спадкоємцем у родині.

Комісія виснувала, що кандидат надав суперечливі пояснення щодо мети придбання квартир його сином у місті Вишневому Київської області. Зокрема, у своїх письмових поясненнях та на початку співбесіди ОСОБА_1 повідомив, що квартири були придбані його сином як єдиним спадкоємцем, а згодом стверджував, що ці квартири купувались для проживання його матері та батьків дружини. Відповідаючи на уточнювальні запитання під час співбесіди, кандидат указав, що в межах поділу майна між колишнім подружжям його син подарував йому квартиру загальною площею 38,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 . Відповідно до проведеного поділу майна між ним та колишньою дружиною кожен із них забезпечений житлом.

Такі непослідовні пояснення ОСОБА_1 викликали у Комісії сумніви в щирості та доброчесності кандидата, з огляду на що Комісія уважала за потрібне з`ясувати, чи не було фактичного придбання квартири загальною площею 38,4 кв.м у місті Вишневому Київської області самим кандидатом. З цією метою Комісія заглибилась у функціональні аспекти контролю над майном та встановлення обставин, які можуть обумовлювати ту чи іншу поведінку через призму детермінант вольового процесу (потреб, інтересів та мотивів).

Дослідивши обставини придбання квартири загальною площею 38,4 кв.м у місті Вишневому Київської області, Комісія дійшла висновку, що потреба, інтерес та мотив у придбанні квартири загальною площею 38,4 кв.м у місті Вишневому Київської області належать не сину кандидата, а самому кандидату.

Як випливає з оскаржуваного рішення, обґрунтовані сумніви Комісії щодо реального набувача квартири ґрунтуються на сукупності таких аспектів: джерело коштів (подаровані кошти), відсутність самостійної ініціативи з боку сина кандидата та реальної потреби в сина в придбанні цієї квартири, аргументація, наведена кандидатом, юридично безпідставне посилання на онука як «єдиного спадкоємця», суперечливі пояснення кандидата щодо мети придбання цієї квартири та укладання договору дарування квартири в процесі поділу майна подружжя із метою забезпечення кожного із подружжя житлом, що особисто зазначив кандидат під час співбесіди.

Комісія не заперечила, що хоча характер операцій з грошовими коштами та придбання нерухомості сином кандидата формально відповідав вимогам закону, а вчинені правочини не були очевидно протиправними, проте зауважила, що суперечливі пояснення кандидата щодо мети придбання квартири та його поведінка створюють враження спроби приховати істину або ввести в оману.

Комісія не оцінила ці обставини як «істотну невідповідність», однак вони були сприйняті як певний рівень «сірої зони» у поведінці кандидата на посаду судді, що небажано для такого високого статусу.

У контексті наведеного Суд наголошує, що однією з ключових передумов набуття статусу судді є бездоганна репутація та дотримання високих стандартів етичної поведінки, що забезпечують суспільну довіру до судової влади.

Суддя повинен бути не лише фахово підготовленим, а й морально бездоганним, адже будь-які сумніви щодо його доброчесності підривають довіру до правосуддя в цілому.

ВККС у межах процедури оцінювання кандидата на посаду судді керується метою виключити будь-які сумнівні факти щодо походження майна кандидата, добросовісного декларування кандидатом своїх та членів сім`ї статків або публічної поведінки кандидата не лише з точки зору вимог законодавства, але й з метою зміцнення переконання суспільства у чесності, незалежності, неупередженості та справедливості суддівського корпусу та з огляду на те, щоб на думку розсудливої, законослухняної та проінформованої людини поведінка та репутація судді були бездоганними. Задля цього Комісія надає оцінку інформації щодо кандидата, яка є у її розпорядженні, у поєднанні з поясненнями кандидата з приводу такої інформації.

Водночас кандидат, який зацікавлений в отриманні посади судді, зважаючи на мету (ціль) конкурсу, має обов`язок надати переконливі пояснення (за потреби й відповідні докази), які усунуть у членів Комісії обґрунтований сумнів у його невідповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

На переконання Суду, Комісія у цій частині обґрунтувала свої висновки, навівши аналіз обставин і виклавши міркування, якими вона керувалася. При цьому Комісія не залишила наведені кандидатом аргументи без відповіді та врахувала їх, зазначивши, що поведінка кандидата, незважаючи на її формальну відповідність законодавству, у сукупності з його поясненнями, які вирізняються суперечливістю, викликають обґрунтовані сумніви щодо відповідності позивача показнику «чесність» критерію доброчесності.

У позовній заяві ОСОБА_1 не наводить достатніх і вагомих аргументів для того, щоб Суд уважав висновки відповідача щодо зазначених обставин довільними чи нераціональними, натомість доводи позивача зводяться до незгоди з висновками Комісії.

Ще одна обставина, на підставі якої Комісія констатувала обґрунтований сумнів щодо відповідності кандидата показнику «чесність», стосувалася достовірності та повноти інформації, відображеної кандидатом у декларації за 2021 рік.

Так, за даними декларації за 2021 рік кандидатом у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» відображено відомості про набуття його колишньою дружиною у власність автомобіля марки «Toyota Rav4» 2019 року випуску вартістю 733 354 грн, а в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вказано про отримання ОСОБА_2 доходу в розмірі 500 000 грн - вартість частки при виході зі складу учасників ТОВ «АДДО СПІРІТС».

Як з`ясувала Комісія, у 2021 році колишня дружини кандидата ОСОБА_2 вийшла зі складу учасників ТОВ «АДДО СПІРІТС», у зв`язку з чим їй було виплачено вартість її частки у вигляді майна шляхом передачі автомобіля марки «Toyota Rav4» 2019 року випуску. На підставі акта прийому-передачі від 20 листопада 2021 року ОСОБА_2 набула право власності на цей автомобіль, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, номер реєстраційної дії 107385570.

Під час співбесіди ОСОБА_1 , відповідаючи на запитання Комісії стосовно вказаних обставин, пояснив, що станом на 2021 рік загальна сума фінансових зобов`язань ТОВ «АДДО СПІРІТС» перед його дружиною становила 899 728 грн: 500 000 грн - розмір частки його дружини у статутному капіталі; 399 728 грн - розмір безвідсоткової поворотної позики. У 2021 році ОСОБА_2 вийшла зі складу учасників ТОВ «АДДО СПІРІТС», їй було виплачено вартість її частки та повністю повернуто позику, однак не у грошовій формі, а шляхом передачі автомобіля марки «Toyota Rav4» 2019 року випуску. Оскільки вартість цього автомобіля становила 733 354 грн, то різницю між сумою фінансових зобов`язань перед ОСОБА_2 у розмірі 166 374 грн (899 728 грн - 733 354 грн) ТОВ «АДДО СПІРІТС» сплачено на розрахунковий рахунок колишньої дружини. Рішення про передачу ОСОБА_2 автомобіля марки «Toyota Rav4» 2019 року випуску прийнято загальними зборами учасників товариства відповідно до вимог законодавства, яким регулюються правовідносини щодо діяльності господарських товариств. Автомобіль було передано на підставі акта прийому-передачі.

Пояснюючи причини декларування вартості частки ОСОБА_2 при виході зі складу учасників товариства у вигляді автомобіля марки «Toyota Rav4» 2019 року випуску як отриманого нею грошового доходу в розмірі 500 000 грн від ТОВ «АДДО СПІРІТС», ОСОБА_1 зазначив, що неправильно тлумачив вимоги антикорупційного законодавства і помилково вважав за потрібне в такий спосіб відобразити відносини щодо виходу дружини із учасників цього товариства, хоча вона фактично цих грошових коштів не отримувала. Указав, що не мав умислу та наміру приховувати цю інформацію.

Оцінивши пояснення кандидата Комісії визнала їх непереконливими та дійшла висновку, що дії кандидат щодо подання недостовірної інформації стосовно характеру доходу, отриманого ОСОБА_2 , дії створили штучне уявлення про наявність в останньої грошових коштів, яких вона фактично не отримувала, що може свідчити про умисне викривлення реального майнового стану та перешкоджає досягненню мети, задля якої таке декларування здійснюється.

У зв`язку з цим варто нагадати, що у підпункті 2 пункту 18 Єдиних показників кандидат на посаду судді відповідає показнику чесності, якщо, зокрема, але не виключно надав достовірну та відому йому інформацію в деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, про яку має бути обізнаний.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції» у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір.

Згідно з пунктом 142 роз`яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку), затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 29 грудня 2021 року №11, частка (у грошовій чи негрошовій формі), отримана у разі виходу зі складу учасників господарського товариства, є доходом.

Таким чином, правові норми, якими врегульовано вимоги до декларування частки як у грошовій, так і негрошовій формі, отриманої у разі виходу зі складу учасників господарського товариства, є зрозумілими та не допускають неоднозначного їх розуміння.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №9901/764/18 наведена правова позиція про те, що, з`ясовуючи в межах конкурсних процедур наявність у кандидата всіх потрібних якостей для зайняття посади судді, ВККС перевіряє не лише його відповідність формальним критеріям, а й оцінює всі обставини, що характеризують особу кандидата, зокрема й те, наскільки відповідально він ставиться до своїх обов`язків, своєю поведінкою не викликає обґрунтованих сумнівів щодо компетентності та доброчесності.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що з огляду на вимогу доброчесності від особи, яка реалізує право на заняття посади судді, очікується уважність стосовно розкриття даних під час участі у відповідному конкурсі, а також чітка, логічна та послідовна позиція.

Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що суттєвим стосовно обставин щодо незазначення у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, усіх даних, які вимагаються Законом України «Про запобігання корупції» і є обов`язковими для відображення у такій декларації, є не стільки тлумачення наявності чи відсутності у позивача обов`язку зазначити відповідні відомості у декларації, скільки невжиття кандидатом належних заходів для відображення достовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за відповідний рік.

Під час співбесіди ОСОБА_1 підтвердив допущену ним помилку при декларуванні вартості частки дружини при виході зі складу учасників ТОВ «АДДО СПІРІТС», указавши на відсутність умислу в таких діях з його боку.

Однак Суд не може не погодитися з твердженнями Комісії у спірному рішенні про те, що умисне або недбале подання недостовірної інформації в декларації є несумісним з високими стандартами доброчесності, яких повинен дотримуватися кандидат на посаду судді.

На переконання Суду, позивач повинен був розуміти зміст належно оприлюднених і доступних для ознайомлення правових норм, які регламентують відносини у сфері запобігання корупції, а також не міг не усвідомлювати наслідків, пов`язаних з їх порушенням (недотриманням), у тому числі й тих, які можуть настати у межах проведення конкурсної процедури, у якій він виявив свідоме та добровільне бажання взяти участь.

Суд резюмує, що під час співбесіди Комісія ретельно дослідила вказані обставини, задавала позивачеві питання, на які отримувала відповіді, яким надана оцінка з урахуванням внутрішнього переконання кожного члена Комісії.

Викладені в позовній заяві ОСОБА_1 аргументи свідчать про те, що він не заперечує помилку в декларуванні вартості частки ОСОБА_2 при виході зі складу учасників товариства, але висловлює незгоду з наданою Комісією оцінкою цим обставин, яка не може переоцінюватися Судом.

Узагальнюючи наведене, Суд уважає, що Комісією у спірному рішенні належним чином відображено, які саме мотиви покладені в основу висновку про невідповідність ОСОБА_1 показнику «чесність» критерію доброчесності.

Іншим епізодом, який викликав обґрунтовані сумніви Комісії про відповідність кандидата критерію доброчесності, є законність джерел походження грошових активів, задекларованих кандидатом у декларації за 2019 рік.

Як з`ясувала Комісія, у декларації за 2019 рік кандидатом у розділі 8 «Корпоративні права» відображено відомості про наявність у дружини 50 % корпоративних прав від загального капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» вартістю у грошовому вираженні 500 000 грн, дата набуття права 30 травня 2017 року; у розділі 12 «Грошові активи» задекларовано грошові активи в розмірі 481 728 грн як кошти, позичені третій особі ТОВ «АДДО СПІРІТС». Водночас за інформацією з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (далі - ДРФО) кандидата та його дружини з 2013 року до 2019 року, основне джерело їхнього доходу - заробітна плата, отримана від Адвокатського бюро «Шелест та партнери» (100% корпоративних прав належить ОСОБА_1 ) та сумарний дохід ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за 2013- 2019 роки становить 410 638,47 грн (без урахування витрат на сплату податків та на повсякденне життя).

Оскільки сукупний офіційний дохід кандидата та його дружини з 2013 року до 2019 року становив 410 638,47 грн, у Комісії виник сумнів щодо достатності легальних джерел на здійснення дружиною кандидата у 2017 році внеску до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» у розмірі 500 000 грн, а також наявності фінансової спроможності подружжя надати ТОВ «АДДО СПІРІТС» позику в розмірі 481 728 грн, оскільки загальна сума коштів, переданих ТОВ «АДДО СПІРІТС», є значно більшою за їхній офіційний дохід.

Стосовно цих обставин позивач пояснив, що на той час законодавство передбачало можливість сплати внеску до статутного капіталу товариства учасником товариства протягом року з дня державної реєстрації товариства, а тому його дружина здійснювала внесок до статутного капіталу частинами, а не одноразовим платежем. Указував, що ОСОБА_2 отримала подарунок від батьків у розмірі близько 15 000 доларів США - це дохід її родини від продажу квартири після смерті бабусі. Також батьки дружини допомагали їй, надаючи певні суми грошових коштів із власних заощаджень. Крім того, для здійснення внеску до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» використано грошові кошти, отримані від Адвокатського бюро «Шелест та партнери» як безвідсоткові поворотні фінансові допомоги, які надалі були повернуті. Стосовно позики ТОВ «АДДО СПІРІТС» кандидат пояснив, що його дружина надавала цьому товариству гроші як безвідсоткову поворотну позику з метою фінансування діяльності товариства для забезпечення реалізації певних проектів, які на той час потребували додаткових вкладів учасників товариства. Грошові активи акумулювались за рахунок коштів батьків дружини, отриманих ними від здійснення підприємницької діяльності.

Утім, надані ОСОБА_1 пояснення не переконали Комісію у законності джерел походження указаних грошових активів.

Сумніви Комісії виникли на основі того, що ОСОБА_1 не надав будь-яких доказів на підтвердження своїх пояснень стосовно легальності джерел походження грошових коштів, використаних його дружиною для здійснення внеску до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» у сумі 500 000 грн та надання позики цьому товариству в сумі 481 728 грн. Також Комісія урахувала, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_6 (батько колишньої дружини) успадкував 1/2 квартири АДРЕСА_7 загальною площею 42,1 кв. м, яка була відчужена 29 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_7 , дохід від чого склав 78 925,50 грн, що еквівалентно сумі 9 866 доларів США. З уваги на це ВККС констатувала очевидну невідповідність між сумою коштів, яка за версією кандидата, подарована батьками ОСОБА_2 (15 000 доларів США), та сумою коштів, отриманих ОСОБА_6 від продажу квартири (9 866 доларів США). На додаток Комісія, посилаючись на положення частини п`ятої статті 719 Цивільного кодексу України, відзначила, що договір дарування валютних цінностей колишній дружині кандидата її батьками в розмірі близько 15 000 доларів США мав укладатися в письмовій формі та нотаріально посвідчуватися. Однак доказів існування такого договору кандидат не надав. Тому Комісія критично оцінила пояснення кандидата в цій частині.

Непереконливими Комісія визнала й пояснення кандидата, що джерелом коштів для здійснення внеску до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» були грошові кошти, отримані від Адвокатського бюро «Шелест та партнери» як безвідсоткові поворотні фінансові допомоги, оскільки згідно з даними ДРФО ні кандидат, ні його колишня дружина за період з 2013 року до 2017 року не отримували безвідсоткової поворотної позики (ознака доходу « 152») від Адвокатського бюро «Шелест та партнери». Також Комісія критично оцінила твердження кандидата стосовно того, що грошові кошти в сумі 481 728 грн, передані як позика ТОВ «АДДО СПІРІТС», за рахунок коштів, які ОСОБА_2 передавали її батьки від здійснення підприємницької діяльності, адже ОСОБА_1 не надав жодних підтверджень того, що батьки його колишньої дружини дійсно передали їй ці кошти.

Комісія у спірному рішенні звернула увагу на приписи пункту 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції», згідно з яким у декларації зазначаються відомості про отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї. Такі відомості включають дані про вид доходу, джерело доходу та його розмір. Відомості щодо подарунка зазначаються лише у разі, якщо його вартість перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, а для подарунків у вигляді грошових коштів - якщо розмір таких подарунків, отриманих від однієї особи (групи осіб) протягом року, перевищує п`ять прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року.

Однак у декларації за 2019 рік відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 отримувала від батьків будь-які дарунки чи інші види доходів.

Оцінивши усі зазначені обставини, пояснення кандидата щодо джерел походження коштів, за рахунок яких його колишньою дружиною здійснено внесок до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» та надано цьому товариству позику, ВККС дійшла висновку, що кандидат не надав вичерпних відомостей та підтверджуючих документів, за рахунок яких коштів член сім`ї - дружина (колишня) змогла акумулювати відповідну суму для внесення в 2017 році в статутний капітал ТОВ «АДДО СПІРІТС» у розмірі 500 000 грн та для надання позики в 2019 році цьому товариству в розмірі 481 728 грн, яка значно перевищувала доходи сім`ї кандидата у вказаний період.

В аспекті наведених обставин, які були оцінені Комісією, Суд зазначає, що як під час співбесіди, так і в позовній заяві, ОСОБА_1 не навів переконливих аргументів щодо джерел походження коштів, за рахунок яких його колишньою дружиною здійснено внесок до статутного капіталу ТОВ «АДДО СПІРІТС» та надано цьому товариству позику, а пояснення щодо отримання таких грошових коштів дружиною від її батьків або у будь-який інший зрозумілий спосіб не підтверджується жодними доказами.

На думку Суду, вказані обставини є суттєвими, адже доброчесність судді передбачає не лише чесність у прийнятті рішень, але й прозорість у фінансових питаннях, відсутність сумнівів щодо походження майна та статків, що є проявом «найвищого ступеня довіри» для суддів, особливо тих, хто претендує на посаду в апеляційному суді. Не викликає сумніву, що звичайна розсудлива людина не буде мати довіри до судової влади, якщо серед її представників будуть особи, які не дотримуються вимог законодавства щодо декларування власних доходів та наявного майна, не можуть підтвердити законність джерел походження коштів.

Останнім, четвертим епізодом, який привернув увагу Комісії під час співбесіди з позивачем і викликав сумнів у відповідності ОСОБА_1 високим морально-етичних стандартам, яким має відповідати суддя (кандидат на посаду судді), є отримання монетизованої субсидії дружиною кандидата у 2019 році.

Комісія установила, що за даними декларації за 2019 рік, кандидатом у розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» вказано відомості про отримання ОСОБА_2 (колишня дружина) доходу в розмірі 7 380 грн.

Згідно з поясненнями кандидата, наданих під час співбесіди стосовно цих обставин, зазначені грошові кошти, отримані за програмою житлова субсидія. Причинами оформлення субсидії кандидат назвав те, що їхній задекларований із ОСОБА_2 дохід, з огляду на загальну площу житла - 118 кв. м, не дозволяв сплатити за житлово-комунальні послуги. Тому, в 2019 році ОСОБА_2 з метою реалізації права на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг звернулась із заявою до компетентних органів про призначення та отримання житлової субсидії, у результаті чого їй було надано відповідну субсидію. Така можливість була передбачена законом, дружина мала право на субсидію, тому і скористалась ним. Також ОСОБА_1 зазначив, що субсидія отримувалась родиною незначний час, оскільки він був проти отримання цієї субсидії, тому за результатами його спілкування з дружиною, виплата допомоги була зупинена.

Оцінивши зазначені обставини у поєднанні з поясненнями ОСОБА_1 , Комісія дійшла висновку про свідоме підтримання кандидатом дій члена сім`ї щодо отримання житлової субсидії у формі зловживання правом на таку державну допомогу. Відтак, у Комісії виник обґрунтований сумнів щодо відповідності ОСОБА_1 критерію доброчесності за показниками «чесність» та «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті».

Мотивуючи свою позицію, Комісія у спірному рішенні наголосила на тому, що згідно з підпунктом 7 пункту 18 Єдиних показників кандидат на посаду судді відповідає показнику чесності, якщо, зокрема, але не виключно, докладає зусиль для того, щоб члени сім`ї діяли відповідно до законодавства та утримувались від поведінки, яка на думку звичайної розсудливої людини може завдати шкоди авторитету правосуддя чи знизити рівень суспільної довіри до суду.

Із аналізу норм, що закріплені в Положенні про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848, слідує, що субсидія призначається виключно з урахуванням доходів усіх членів домогосподарства (або фактично спільно проживаючих осіб); може бути надана лише в разі, якщо витрати на оплату житлово-комунальних послуг перевищують визначений відсоток доходу сім ї; наявність у домогосподарства значних коштів, депозитів, майна, або здійснення великих видатків (у тому числі надання позики) може бути підставою для відмови у призначенні субсидії або скасування її.

Отже, метою надання житлових субсидій відповідно до положень чинного законодавства України є захист малозабезпечених громадян шляхом часткової компенсації витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Житлова субсидія є інструментом соціального захисту, а не загальнодоступною пільгою.

У вимірі зазначеного Комісія акцентувала увагу на тому, що у декларації за 2019 рік кандидатом у розділі 12 «Грошові активи» задекларовано грошові активи в розмірі 481 728 грн як кошти, позичені третій особі ТОВ «АДДО СПІРІТС», що очевидно вказує на те, що в сім`ї був надлишок грошових коштів, що суперечить підставам для отримання субсидії. При цьому кандидат підтвердив, що при зверненні із заявою про отримання субсидії компетентні органи про вказану позику не повідомлялись. На думку Комісії, вказані дії члена сім`ї кандидата є проявом недобросовісного використання наданого законом права.

Комісія констатувала, що дії члена сім`ї кандидата формально не порушують вимог, встановлених законом щодо призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки за інформацією з ДРФО, кандидат та його на той час дружина за 2019 рік отримали незначний дохід (113 503 грн), але фактично сім`я володіла достатніми активами і була спроможна здійснювати відповідні видатки. Вказані обставини свідчать, що ОСОБА_2 звернулась з метою отримання державної допомоги без реальної потреби.

За висновком ВККС, член сім`ї кандидата ОСОБА_2 штучно створила уявлення про малозабезпеченість, що дозволило родині кандидата неправомірно скористатись допомогою від держави, призначеною для соціально вразливих категорій громадян. Таким чином, член сім`ї кандидата реалізував своє право на отримання субсидії недобросовісно, зловживаючи правом на соціальну допомогу, про що достеменно було відомо ОСОБА_1 . Отримання субсидії родиною кандидата в даному конкретному випадку є несумісним з уявленнями про кандидата як добросовісну людину.

ВККС критично оцінила пояснення кандидата про те, що за його сприяння було припинено виплату житлової субсидії та його родина отримувала її нетривалий час, оскільки запізніле припинення зловживання правами не нівелює самого факту такого зловживання, особливо якщо воно мало місце внаслідок свідомих дій чи бездіяльності кандидата.

Ураховуючи, що на момент звернення ОСОБА_2 із заявою про отримання субсидії кандидат не вжив жодних заходів для припинення таких дій члена сім`ї, а навпаки надав документ про свої доходи, який є обов`язковим документом для отримання субсидії, Комісія вирішила, що така поведінка кандидата свідчить про байдужість до дотримання закону або принаймні відсутність належної етичної позиції.

Єдиним аргументом позовної заяви ОСОБА_1 , який наведено на противагу висновкам Комісії, є те, що він не може нести відповідальність за рішення чи дії інших повнолітніх дієздатних членів родини.

Суд переконаний, що такі доводи можуть мати вагу лише в тому випадку, якщо кандидат на посаду судді (суддя) не є безпосереднім учасником вчинених дій та/або прийнятих рішень членом його сім`ї.

Аргументи позивача виглядають як намагання виправдати ситуацію, що склалася, проте жодним чином не доводять свавільності висновків відповідача.

За таких обставин, Суд погоджується із тим, що поведінка ОСОБА_1 у вимірі обставин оформлення житлової субсидії його дружиною беззаперечно має підґрунтя для виникнення у Комісії обґрунтованого сумніву щодо відповідності позивача показникам чесності та дотримання етичної поведінки в особистому житті критерію доброчесності.

Насамкінець Суд указує, що зі змісту спірного рішення достеменно зрозуміло, якому саме показнику критерію доброчесності (як-от незалежність, чесність, неупередженість, сумлінність, непідкупність, дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті, законність джерел походження майна, відповідність рівня життя судді (кандидата на посаду судді) або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя судді (кандидата на посаду судді) його статусу), на думку ВККС, не відповідає позивач.

Комісія у спірному рішенні навела чіткі і конкретні факти, які зі всією очевидністю здатні породжувати обґрунтований сумнів у відповідності позивача зазначеним складовим критерію доброчесності та професійної етики (зокрема за показниками «дотримання етичних норм і бездоганна поведінка у професійній діяльності та особистому житті», «чесність», «законність джерел походження майна»).

На думку Суду, викладені в оскаржуваному рішенні висновки про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності кандидата на посаду судді ОСОБА_1 критерію доброчесності не виходили за межі цього поняття з урахуванням тих його змістових елементів, які визначені нормами національного законодавства та практикою, міжнародними актами, які застосовуються адміністративним судом як джерела права під час розгляду адміністративної справи відповідно до статті 7 КАС України.

Щодо посилання позивача на те, що Комісією не враховано всі його аргументи та надані докази, Суд звертає увагу на те, що відсутність у оскаржуваному рішенні Комісії покликання на певні обставини не свідчить про те, що вказані обставини не були враховані під час ухвалення рішення.

Зміст спірного рішення засвідчує також, що під час проведення співбесіди з ОСОБА_1 йому були забезпечені усі передбачені законом процедурні права та гарантії і перешкод у їх реалізації Комісія не створювала.

Водночас позивач не зміг надати достатньо аргументованих пояснень, які б спростовували встановлені Комісією факти, покладені в основу оскаржуваного рішення. Норми, якими Комісія керувалась під час його прийняття, були чіткими і зрозумілими, прогнозованими у застосуванні та відповідали критерію якості закону, не надавали їй необмежених повноважень, чітко окреслювали межі наданої Комісії дискреції, за які відповідач не вийшов.

Отже, наведені у позовній заяві доводи, на які спирався позивач, обґрунтовуючи протиправність спірного рішення Комісії, не підтвердилися під час судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення ВККС від 10 червня 2025 року № 85/ас-25 про визнання ОСОБА_1 таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя в апеляційному господарському суді, відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII щодо вмотивованості, не є свавільним, прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України.

За таких обставин підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

VІІ. Судові витрати

Ураховуючи результат розгляду справи та вимоги статті 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241- 243, 246, 250, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 17 березня 2026 року (у зв`язку з перебуванням у відпустці судді, яка входить до складу колегії суддів).

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов,

А.Г. Загороднюк,

Л.О. Єресько,

О.Р. Радишевська,

М.В. Білак,

Судді Верховного Суду