Справа № 560/19791/25
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

18 березня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.11.2025 року про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_1 .

2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відомості про надання відстрочки ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

4. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

6. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звернення до органів Національної поліції України про розшук та/або доставлення ОСОБА_1 .

7. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 відкликати звернення до органів Національної поліції України щодо розшуку та/або доставлення ОСОБА_1 та повідомити органи поліції про скасування розшуку.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує, що відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку із здійсненням постійного догляду за хворою матір`ю, яка потребує такого догляду згідно з відповідними медичними висновками.

Як зазначає представник позивача, у серпні 2025 року він звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки, додавши всі необхідні документи. За результатами розгляду поданих документів відповідачем було прийнято рішення про надання відстрочки, що підтверджується відповідною довідкою та відображено в електронному військово-обліковому документі.

Надалі, після закінчення строку дії відстрочки, позивач повторно звертався до відповідача із заявами про її продовження, подаючи аналогічний пакет документів. Однак рішеннями від 08.11.2025 року та 17.11.2025 року відповідач відмовив у наданні відстрочки.

Позивач вважає такі рішення протиправними, необґрунтованими та такими, що порушують його права, оскільки ним було подано повний пакет документів, передбачений чинним законодавством. Раніше на підставі тих самих документів відповідач уже визнав наявність підстав для надання відстрочки. Окрім того, у рішеннях про відмову не зазначено конкретного переліку документів, які нібито відсутні.

Представник позивача вважає, що відповідач діяв непослідовно та всупереч принципу правової визначеності, приймаючи різні рішення за однакових фактичних обставин.

Зауважує, що відповідачем порушено вимоги щодо належного розгляду заяв, зокрема не надано належного обґрунтування відмови та не дотримано принципів діяльності суб`єкта владних повноважень, визначених Конституцією та законами України.

З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 25.11.2025 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №560/19791/25 задоволено.

Ухвалою суду від 25.11.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони службовим особам органів Національної поліції вчиняти дії щодо затримання та доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі в адміністративній справі №560/19791/25 відмовлено.

Ухвалою суду від 25.11.2025 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог (нову редакцію позовної заяви) в адміністративній справі №560/19791/25 за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. Запропоновано відповідачу подати до суду відзив, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали, з урахуванням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому ухвалою строк не скористався, жодних документів до суду не подав.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

26.08.2025 року позивач направив поштою, а 27.08.2025 року особисто подав до відповідача заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, додавши необхідні документи, які підтверджують його право на відстрочку у зв`язку із здійсненням постійного догляду за хворою матір`ю.

За результатами розгляду зазначеної заяви відповідачем було прийнято рішення про надання позивачу відстрочки, що підтверджується довідкою №14624 від 11.09.2025 року, а також відображено в електронному військово-обліковому документі, сформованому 05.11.2025 року.

Після закінчення строку дії відстрочки, 06.11.2025 року позивач звернувся через центр надання адміністративних послуг із заявою про надання відстрочки, якій присвоєно реєстраційний номер 032, подавши відповідний пакет документів.

Рішенням комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.11.2025 року, оформленим протоколом №73, позивачу відмовлено у наданні відстрочки.

13.11.2025 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки (реєстраційний номер 6608), додавши необхідні документи, у тому числі раніше видану довідку про надання відстрочки, а саме:

- довідку до акта огляду МСЕК;

- свідоцтво про народження;

- акт про встановлення факту догляду;

- пенсійне посвідчення;

- довідку про надання попередньої відстрочки.

Вказане підтверджується описом вхідного пакета документів від 13.11.2025.

Рішенням відповідача від 13.11.2025 року, оформленим протоколом №77, позивачу повторно відмовлено у наданні відстрочки з підстав відсутності документів, передбачених Додатком 8 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560.

З електронного військово-облікового документа ОСОБА_1 та даних реєстру «Оберіг» встановлено, що після 20.11.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 :

- змінено статус особи в системі «Оберіг» з «На обліку» на «Порушення правил військового обліку»;

- ініційовано звернення до органів Національної поліції України з приводу непроходження (відмови від проходження) військово-лікарської комісії громадянином ОСОБА_1 ;

- вжито заходів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та його розшуку.

Вважаючи рішення та дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та на час розгляду справи триває.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені ст. 23 Закону № 3543-XII.

Відповідноо до положень пункту 9 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи потребують постійного догляду.

Суд враховує, що з 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі Порядок №560), який визначає алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.

Відповідно до п.п. 56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Згідно з п. 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (п. 59 Порядку №560).

Відповідно до п. 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Отже, на дату вирішення справи судом комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 наділено повноваженнями розглядати питання про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно з Додатком 5 до Порядку №560 (в редакції, чинній на дату ухвалення рішення комісією) затверджено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема для отримання відстрочки на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону, необхідно надати:

для особи, яка потребує постійного догляду, - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи;

для особи, яка зайнята постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб або свідоцтво про народження дитини, або свідоцтво про народження особи, яка здійснює постійний догляд), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);

для особи, яка зайнята постійним доглядом за батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про шлюб та свідоцтво про народження дружини (чоловіка), документи, що підтверджують неможливість здійснення постійного догляду дружиною (чоловіком) або іншим працездатним членом сім`ї (висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу іншого працездатного члена сім`ї в постійному догляді або свідоцтво про смерть такого члена сім`ї, або витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або рішення суду про визнання безвісно відсутнім або рішення суду про оголошення його померлим), документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Судом установлено, що під час повторного звернення 13.11.2025 року позивач подав до відповідача заяву про надання відстрочки разом із пакетом документів, передбачених Порядком №560, що підтверджується описом вхідного пакета документів.

Зокрема, серед поданих документів міститься акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, який відповідно до Додатку 5 до Порядку №560 (у взаємозв`язку з Додатком 8) є належним документом, що підтверджує здійснення особою постійного догляду за хворим членом сім`ї.

Суд звертає увагу, що вказаний документ прямо передбачений нормативним регулюванням як один із альтернативних доказів здійснення постійного догляду, а отже відповідає встановленим законодавством вимогам щодо підтвердження підстав для надання відстрочки відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Доказів того, що зазначений акт не подавався позивачем або не відповідає встановленій формі чи змісту, відповідачем суду не надано.

Водночас у рішенні від 17.11.2025 року відповідач послався на відсутність документів, передбачених Додатком 8 до Порядку №560, однак не конкретизував, які саме документи відсутні, що унеможливлює перевірку обґрунтованості такого висновку.

За таких обставин суд доходить висновку, що твердження відповідача про неподання позивачем документів, передбачених Додатком 8 до Порядку №560, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Крім того, суд враховує, що раніше, за результатами розгляду аналогічного пакета документів, відповідачем вже було прийнято рішення про надання позивачу відстрочки, що свідчить про визнання достатності та належності поданих документів.

Таким чином, відповідач, дійшовши протилежного висновку за відсутності змін у фактичних обставинах та складі поданих документів, діяв непослідовно, без належного обґрунтування та з порушенням принципу правової визначеності як складової верховенства права.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем було подано належні та достатні документи, у тому числі акт про встановлення факту здійснення постійного догляду, передбачений Порядком №560, а відтак підстави для відмови у наданні відстрочки з мотивів їх відсутності були відсутні.

З урахуванням установлених обставин справи та наведеного правового регулювання, суд дійшов висновку, що рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.11.2025 року, оформлене протоколом №77, про відмову позивачу у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, а тому його потрібно визнати протиправним та скасувати.

Отже, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути питання про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому судовому рішенні.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 внести відомості про надання позивачу відстрочки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», суд зазначає таке.

Відповідно до вимог Порядку №560, внесення відповідних відомостей до реєстру є похідною дією, яка здійснюється суб`єктом владних повноважень за результатами прийняття рішення про надання відстрочки.

Як установлено судом, на момент розгляду справи відсутнє чинне рішення відповідача про надання позивачу відстрочки, оскільки таке рішення підлягає прийняттю за результатами повторного розгляду заяви позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Таким чином, вимога про зобов`язання відповідача внести відомості до реєстру фактично спрямована на спонукання відповідача до вчинення дій, які є можливими лише після прийняття відповідного управлінського рішення, що належить до дискреційних повноважень відповідача.

Суд зазначає, що адміністративний суд не вправі підміняти собою суб`єкта владних повноважень та вирішувати питання, віднесені законом до його компетенції, зокрема щодо прийняття рішення про надання відстрочки.

За таких обставин позовна вимога в цій частині є передчасною та не підлягає задоволенню.

Стосовно інших позовних вимог суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

На виконання частини п`ятої статті 33 Закону № 2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30.12.2022 №1487 затвердив "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном". (далі - Порядок №1487).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1951-VII основними завданнями Реєстру є: ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.

За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.

З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Своєю чергою, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону № 1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).

Таким чином, суд зазначає, що до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.

Матеріали справи не містять документального підтвердження притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку.

При цьому, незважаючи на відсутність факту притягнення до адміністративної відповідальності, у застосунку РЕЗЕРВ+ (який є складовою Реєстру), відповідач відобразив інформацію про те, що ним скероване електронне звернення до органів Національної поліції України про розшук і доставлення позивача до органів ТЦК та СП.

Суд зазначає, що Реєстр призначений для зберігання та обробки фактів, встановлених у законному порядку, зокрема факту притягнення до адміністративної відповідальності.

Як видно із військового облікового документа позивача, підставою для звернення до поліції стало не можливість складання протоколу про адміністративне правопорушення (не проходження ВЛК).

З огляду на те, що відповідач наділений правом зверненням в установленому законом порядку до органів Національної поліції, у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України, таке направлення не є протиправним.

Слід особливо наголосити, що питання щодо наявності або відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого законодавством про військовий облік, зокрема щодо нібито непроходження військово-лікарської комісії (ВЛК), не належить до предмета розгляду адміністративного суду у даній справі.

Більш того, відповідно до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, з`ясування винуватості особи, наявності складу правопорушення, а також оцінка доказів у цій частині здійснюються виключно в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке розглядається органами (посадовими особами), уповноваженими на це законом.

Так, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до статті 245 КУпАП, є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Саме в межах такого провадження законодавець передбачив процесуальні гарантії захисту прав особи, включно з правом на захист, надання пояснень, дослідження доказів та оскарження постанови.

Натомість адміністративний суд, здійснюючи правосуддя у справах публічно-правового характеру, не наділений повноваженнями встановлювати факт вчинення адміністративного правопорушення чи підміняти собою органи, уповноважені на розгляд справ про адміністративні правопорушення, оскільки це призвело б до порушення принципу розмежування юрисдикції та виходу суду за межі наданих йому законом повноважень.

Таким чином, з`ясування питання щодо дотримання позивачем правил військового обліку, у тому числі проходження ВЛК, можливе лише в межах відповідного адміністративного провадження за КУпАП, а не в межах розгляду даної адміністративної справи судом.

Як наслідок, відсутність юридичного факту притягнення до адміністративної відповідальності особи - унеможливлює законне внесення до Реєстру відомостей про Розшукує ТЦК та СП: порушення правил військового обліку цією особою.

Отже, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів Національної поліції України про розшук та/або доставлення ОСОБА_1 до органів ТЦК та СП.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Оскільки за приписами частини восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є, зокрема, районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відновлення порушених прав позивача належить здійснити шляхом зобов`язання відповідача, як органу ведення Реєстру, вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, суд, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомити органи Національної поліції України про відсутність підстав для розшуку та/або доставлення ОСОБА_1 до органів ТЦК та СП.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність достатніх фактичних та юридичних підстав для часткового задоволення позову у спосіб визначений судом.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2906,16 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №77 від 13.11.2025 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення звернення до органів Національної поліції України про розшук та/або доставлення ОСОБА_1 до органів ТЦК та СП.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомити органи Національної поліції України про відсутність підстав для розшуку та/або доставлення ОСОБА_1 до органів ТЦК та СП.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 2906,16 грн за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2 )

Головуючий суддя В.К. Блонський