Справа № 420/15146/24
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року

м. Київ

справа № 420/15146/24

адміністративне провадження № К/990/6344/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Білак М.В., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції справу № 420/15146/24

за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур Ігоря Миколайовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 ,

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Ступакової І.Г., суддів: Бітова А.І., Лук`янчук О.В.),

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їхнє обґрунтування

1. У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відділ ДВС), головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур Ігоря Миколайовича (далі - державний виконавець), в якому просила суд:

1.1. визнати протиправними дії головного державного виконавця Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М. щодо безпідставного винесення у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 постанови від 06.05.2024 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн;

1.2. визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06.05.2024, винесену головним державним виконавцем Суворовського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідур І.М., про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 3400 грн у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

2. На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що оскаржуваною постановою державний виконавець необґрунтовано наклав на неї штраф у розмірі 3400,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 752/7784/19 про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері та/або за місцем проживання/знаходження дитини, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку. Позивачка зауважила, що вона об`єктивно не могла 05.05.2024 о 12:00 год забезпечити явку 9-річної ОСОБА_4 на зустріч з бабусею та батьком, оскільки її донька відмовилася від будь-якої комунікації з ними, в той час як судове рішення по справі № 752/7784/19 не містить роз`яснення як змусити дитину його виконувати. Невиконання рішення суду відбулося з поважної причини. Та обставина, що дитина боїться своїх батька та бабусі не залежить від волевиявлення ОСОБА_1 .

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

3. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 у справі № 752/7784/19, змінено рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 в частині участі у вихованні онуки та задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про участь у вихованні онуки.

3.1. Визначено ОСОБА_2 спосіб її участі у особистому вихованні онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом особистих зустрічей (побачень) кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля у присутності матері ОСОБА_1 до досягнення дитиною десятирічного віку.

3.2. Встановлено порядок виконання рішення суду шляхом зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12:00 год до 18:00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

4. На виконання вказаної постанови Суворовським районним судом м. Одеси 22.01.2024 видано виконавчий лист, на підставі якого 07.02.2024 державним виконавцем Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Серебряковою Г.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

5. У межах цього виконавчого провадження 22.04.2024 державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 на підставі статті 63 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1700 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

6. 05.05.2024 державним виконавцем Дідур І.М., за участю стягувача ОСОБА_2 та її представника за дорученням ОСОБА_6 (батько дитини), проведено перевірку виконання рішення суду та складено акт державного виконавця, яким зафіксовано, що 11.59 год - 12.10 год боржником ОСОБА_1 вдруге не виконано рішення суду. У визначений час ні боржник у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ), ні дитина ОСОБА_3 до місця виконавчих дій не з`явилися. Зі слів сусідки, яка відмовилася назватися та підписати акт, ОСОБА_1 з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 не мешкають з початку війни. Представники боржника не з`явились, клопотань про перенесення виконавчих дій не подавали.

7. 06.05.2024 державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 на підставі статті 63 Закону № 1404-VIII штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 3400 грн за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

8. Згідно з вказаною постановою при здійсненні перевірки виконання рішення суду боржником - ОСОБА_1 щодо забезпечення побачення у час та місці побачення, визначених рішенням, а саме: 05.05.2024 (перша неділя місяця) о 12.00 год у АДРЕСА_1 , боржник була відсутня за місцем проживання/знаходження та не забезпечила явку дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для особистої зустрічі з ОСОБА_2 . Державним виконавцем, відповідно до вимог статті 64-1 Закону № 1404-VIII, цей факт зафіксовано актом державного виконавця від 05.05.2024 у присутності представника стягувача - ОСОБА_6 Боржник ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час та місце побачення шляхом надіслання їй повідомлення державного виконавця від 22.04.2024. У період з 22.04.2024 по 05.05.2024 від ОСОБА_1 та її представника не надходили звернення, клопотання, заяви щодо виникнення поважних причин, які унеможливлюють забезпечення особистої зустрічі дитини з ОСОБА_2 05.05.2024 о 12.00 год у АДРЕСА_1.

9. Не погоджуючись з правомірністю вказаної постанови про накладення штрафу, а також з правомірністю дій державного виконавця щодо винесення цієї постанови ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

10. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 у задоволенні позову відмовлено.

10.1. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції визнав обґрунтованим накладення на позивачку штрафу за невиконання рішення суду, зазначивши, що ОСОБА_1 не надано доказів наявності поважних причин, які зумовили таке невиконання. За висновками суду першої інстанції, зазначені боржником обставини, які ускладнюють виконання рішення (відмова дитини від побачення), не є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону № 1404-VIII, що виключають відповідальність за невиконання рішення суду.

10.2. Суд цієї інстанції відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що нею до заяви від 29.06.2023 додані документи, які підтверджують вказані в заяві обставини (копії посвідчень про отримання тимчасового захисту матері та доньки, копія довідки про навчання дитини у Республіці Австрія), є безпідставними, оскільки подані позивачкою документи не могли бути взяті відповідачем до уваги через те, що викладені німецькою мовою (без перекладу на державну мову) та належним чином не засвідчені.

10.3. У підсумку, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка як боржник у виконавчому провадженні належним чином не забезпечила виконання судового рішення, а згідно з матеріалами виконавчого провадження невиконання нею рішення суду має систематичний характер.

11. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 06.05.2024, винесену державним виконавцем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

11.1. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов ОСОБА_1 у вказаній частині, суд апеляційної інстанції зауважив, що умовою накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин, а державний виконавець повинен був з`ясувати причину незабезпечення ОСОБА_1 явки неповнолітньої ОСОБА_3 на зустріч 05.05.2024 з ОСОБА_2 .

11.2. Апеляційний суд виходив з того, що станом на 05.05.2024 державному виконавцю було відомо щодо можливого небажання дитини зустрічатися з ОСОБА_2 у визначені судовим рішенням (справа № 752/7784/19) час та місце. А відтак, за висновком суду цієї інстанції, на виконання вимог частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII, державний виконавець повинен був перевірити вказані обставини, а за необхідності - відкласти проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону № 1404-VIII, як це передбачено пунктом 7 розділу ХІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5). Однак, останній обмежився констатацією факту незабезпечення ОСОБА_1 явки дитини ОСОБА_3 на побачення з бабусею без вчинення жодної дії щодо з`ясування причин такої неявки.

11.3. При вирішенні цього спору суд апеляційної інстанції врахував наявний в матеріалах справи висновку лікаря від 11.07.2019, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано виключення стресових ситуацій, заняття з психологом у зв`язку із встановленням у неї гострої невротичної реакції із загрозою формування стійкого невротичного стану.

11.4. За вказаних обставин апеляційний суд уважав, що небажання дитини станом на 05.05.2024 спілкуватися з бабусею, може бути визнано поважною причиною невиконання позивачкою (боржником за виконавчим провадженням) рішення суду, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

11.5. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції указав на те, що зазначивши в акті від 05.05.2024 зі слів сусідки, що ОСОБА_1 з дитиною не проживає за адресою з початку збройного вторгнення російської федерації на територію України, державним виконавцем не здійснено дій щодо встановлення (через призму поважності причин незабезпечення побачення дитини з бабусею) того, чи перебуває боржник у виконавчому провадженні станом на 05.05.2024 на території України, чи нею вчинено дії щодо вивезення дитини з України з тим, аби захистити її від стресу, пов`язаного з вказаною обставиною, враховуючи підтверджений медичним висновком стан психологічного здоров`я дитини.

11.6. Суд апеляційної інстанції зауважив, що присутність батька дитини ОСОБА_6 на зустрічах стягувача з дитиною суперечить порядку та способу виконання судового рішення у справі № 752/7784/19 та могло бути підставою для відмови дитини від побачення з бабусею, що державним виконавцем також не враховано.

11.7. У підсумку суд цієї інстанції дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не довів правомірності спірної постанови про накладення штрафу ВП № НОМЕР_1 від 06.05.2024, а вказана постанова не відповідає критерію обґрунтованості, визначеному пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України щодо урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення.

11.8. Залишаючи без задоволення позовні вимоги про визнання протиправними дій державного виконавця щодо безпідставного винесення у ВП № НОМЕР_1 постанови від 06.05.2024 про накладення штрафу, апеляційний суд виходив з того, що належним та таким, що призведе до відновлення порушених прав позивачки у спірних правовідносинах способом захисту її прав буде визнання протиправною та скасування постанови від 06.05.2024 ВП № НОМЕР_1.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у суді касаційної інстанції

12. Не погодившись із постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025, ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду (далі - Суд) із касаційною скаргою, у якій просила скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024.

12.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права відповідно до пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

12.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, касатор посилалася на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.10.2022 у справі № 580/2443/19, від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23 та від 08.07.2021 у справі № 640/11833/19, щодо обов`язку суду при розгляді справи дотримуватися вимог всебічного, повного й об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та оцінки доказів у контексті встановлення та належної фіксації думки дитини щодо зустрічі із бабусею, та встановлення факту невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання і наявності підстав для відповідальності боржника на підставі приписів статті 75 Закону № 1404-VIII.

12.3. Обґрунтовуючи наявність підстав касаційного оскарження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_2 просила Верховний Суд сформувати правовий висновок щодо визначення переліку документів, яким може бути зафіксовано ставлення дитини щодо бажання/небажання зустрічатися із бабусею у розумінні приписів статей 63, 64-1 та 75 Закону № 1404-VIII та з урахуванням факту звернення позивачки до суду із заявою про роз`яснення судового рішення у цивільній справі щодо можливості виконання такого рішення за умови незгоди дитини спілкуватися зі стягувачкою у виконавчому провадженні.

12.4. У взаємозв`язку із цим скаржниця наголошувала на тому, що протягом всього виконавчого провадження в рамках виконання рішення суду у справі № 752/8869/19 щодо побачень бабусі з онукою жодного разу дитину ( ОСОБА_4 ) ніхто не бачив, її думки ніхто не чув, хоча, за позицією Верховного Суду думка дитини має бути висловлена дитиною особисто (постанова від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23).

12.5. Скаржниця наполягала на тому, що висновки суду апеляційної інстанції щодо обставин небажання дитини зустрічатися із бабусею не відповідають дійсним обставинам справи, а суд цієї інстанції безпідставно відмовив їй у допиті свідка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із посиланням на наявність у справі наданий позивачкою висновок лікаря від 11.07.2019 щодо психічного стану дитини, який, на переконання скаржниці, не має ураховуватися щодо подій невиконання рішення суду у 2024 році, що є порушенням принципу змагальності в адміністративному судочинстві, та права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

12.6. За доводами касаційної скарги, суд апеляційної інстанції проігнорував норму частини четвертої статті 78 КАС України, безпідставно відхиливши висновки Суворовського районного суду у справі № 523/9263/24 про відмову у задоволенні скарги позивачки на неправомірність дій державного виконавця щодо складання акта про невиконання рішення суду у справі № 752/7784/19, до вирішення якої апеляційний суд зупиняв провадження у цій справі [№ 420/15146/24].

13. 17.02.2024 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 420/15146/24 між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Мартинюк Н.М., судді: Жук А.В., Мельник-Томенко Ж.М.

14. Ухвалою Верховного Суду від 18.03.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

15. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19.09.2025 № 1151/0/78-25 (у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н.М. у відпустці по вагітності та пологах, що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг), визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Соколов В.М., Білак М.В.

16. Згідно з інформацією, наявною в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду», електронний документ (касаційна скарга від 17.02.2025 у справі № 420/15146/24) доставлена в Електронний кабінет ОСОБА_1 , Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області 17.02.2025 о 18:50, а ухвала про відкриття касаційного провадження від 18.03.2025 доставлена в Електронний кабінет вказаних осіб, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (представника третьої особи) 19.03.2025 о 06:09, що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

17. Поштове відправлення із копією ухвали про відкриття касаційного провадження від 18.03.2025 та касаційної скарги, надіслане на адресу державного виконавця Дідур І.М., повернулося до Верховного Суду із відміткою щодо причини повернення: «за зазначеною адресою адресат не проживає».

18. Згідно з пунктом 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

19. Відповідно до частини першої статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

20. Одночасно, на веб сторінці призначеної для пошуку та перегляду документів Єдиного державного реєстру судових рішень, 20.03.2025 забезпечено надання загального доступу до ухвали Верховного Суду від 18.03.2025 про відкриття касаційного провадження № К/990/6344/25 (номер у Єдиному державному реєстрі судових рішень 125932988).

21. Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України позивачка та відповідачі не скористалися, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційної інстанції в касаційному порядку.

22. Ухвалою Верховного Суду від 24.10.2025 справу № 420/15146/24 прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.

Висновки Верховного Суду, оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

23. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Водночас суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

24. Спірні правовідносини склалися з приводу правомірності постанови державного виконавця про накладення на позивачку штрафу за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

25. Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.

26. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

27. Статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

28. Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

29. За позицією Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є одним із аспектів права на суд.

30. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

31. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).

32. Відповідно до статті 1 Закону 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

33. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

34. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

35. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

36. Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

37. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

38. Статтею 19 Закону № 1404-VІІІ визначені права та обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження, відповідно до частини першої якої сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

38.1. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону № 1404-VІІІ).

38.2. Боржник, серед іншого, зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, своєчасно з`являтися на вимогу виконавця, надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (частина п`ята статті 19 Закону № 1404-VІІІ).

38.3. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону № 1404-VІІІ).

39. Положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

39.1. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

39.2. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

39.3. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

40. Відповідно до статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

40.1. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

40.2. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

40.3. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

40.4. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

40.5. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

40.6. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

41. Отже за змістом положень статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець повинен скласти акт, метою якого є встановлення факту виконання судового рішення, або факту невиконання судового рішення.

42. Відповідно до статті 75 Закону № 1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

42.1. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

43. З огляду на приписи законодавства, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

44. Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

45. У цьому взаємозв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

46. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

47. При цьому невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону № 1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин та винесення відповідної постанови про накладення штрафу.

48. За позицією Верховного Суду, поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, божником та які не залежали від його власного волевиявлення (постанова від 07.03.2018 у справі № 127/3770/17).

49. Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню, визначаються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція № 512/5).

49.1. Відповідно до пункту 1 розділу ІХ Інструкції № 512/5 виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону.

49.2. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом (пункт 2 розділу ІХ Інструкції № 512/5).

49.3. Пунктом 5 розділу ІХ Інструкції № 512/5 передбачено, що якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

49.4. Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

49.5. Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

49.6. Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклику час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

49.7. При виконанні рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець за потреби залучає органи опіки та піклування (пункт 6 розділу ІХ Інструкції № 512/5).

49.8. За наявності обставин, що перешкоджають проведенню побачення стягувача з дитиною, державний виконавець відкладає проведення виконавчих дій в порядку, визначеному статтею 32 Закону (пункт 7 розділу ІХ Інструкції № 512/5).

49.9. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем (пункт 8 розділу ІХ Інструкції № 512/5).

49.10. Відповідно до пункту 9 розділу ІХ Інструкції № 512/5 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною третьою статті 64-1 Закону.

49.11. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення про встановлення побачення з дитиною державний виконавець здійснює заходи примусового виконання рішення, передбачені частиною четвертою статті 64-1 Закону.

49.12. При кожному наступному невиконанні боржником зазначеного рішення державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною четвертою статті 64-1 Закону.

50. З матеріалів справи слідує, що постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2023 за результатами розгляду цивільної справи № 752/7784/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 23.05.2024, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 врегульовано спір щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки та визначено порядок спілкування бабусі з онукою.

51. На виконання вказаної постанови Суворовським районним судом м. Одеси було 22.01.2024 видано виконавчий лист, на підставі якого 07.02.2024 державним виконавцем Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

52. У межах цього виконавчого провадження державним виконавцем за наслідками перевірки виконання боржником рішення суду у справі № 752/7784/19 у визначені ним час та місці побачення 07.04.2024 складено акт про невиконання боржником виконавчого документа, на підставі якого винесено постанову від 22.04.2024 ВП № НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 у відповідності до статті 63 Закону № 1404-VIII штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1700 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

53. Того ж дня [22.04.2024] на адресу ОСОБА_1 та її представника Каращенко Ю.В. направлено повідомлення державного виконавця про те, що 05.05.2024 (у першу неділю місяця травня) з 12.00 год до 18.00 год за адресою, зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , буде проведено перевірку факту виконання/невиконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної першої неділі місяця з 12.00 год до 18.00 год поблизу місця проживання/знаходження матері, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та/або за місцем проживання/знаходження дитини, зареєстрованого у встановленому законом порядку, в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною 10-ти річного віку. У цьому ж повідомленні боржника попереджено про наслідки невиконання рішення суду згідно зі статтею 75 Закону № 1404-VIII.

54. За результатами перевірки виконання боржником рішення суду у справі № 752/7784/19 у визначені ним час та місці побачення 05.05.2024 державним виконавцем Дідур І.М., за участю стягувача ОСОБА_2 та її представника за дорученням ОСОБА_6 (батько дитини), складено акт у якому зафіксовано, що 11.59 год - 12.10 год боржником ОСОБА_1 вдруге не виконано рішення суду.

55. У цьому акті державним виконавцем констатовано, що у визначений час ні боржник у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ), ні дитина ОСОБА_3 до місця виконавчих дій не з`явилися. Зі слів сусідки, яка відмовилася назватися та підписати акт, ОСОБА_1 з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 не мешкають з початку війни. Жодного представника зі сторони боржника не з`явилось, клопотань про перенесення виконавчих дій не подавалось.

56. 06.05.2024 державним виконавцем винесено постанову ВП № НОМЕР_1 про накладення на ОСОБА_1 на підставі статей 63, 75 Закону № 1404-VIII штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 3400 грн за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.

56.1. У мотивувальній частині цієї постанови зазначено, що при здійсненні перевірки виконання рішення суду боржницею ОСОБА_1 щодо забезпечення побачення у час та місці побачення, визначених рішенням суду, а саме 05.05.2024 (перша неділя місяця) о 12.00. год у АДРЕСА_1 боржниця ОСОБА_1 була відсутня за місцем проживання/знаходження та не забезпечила явку дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для особистої зустрічі з бабусею ОСОБА_2 . Відповідно до вимог статті 64-1 Закону № 1404-VIII цей факт зафіксовано актом державного виконавця від 05.05.2024 у присутності представника стягувача - ОСОБА_6

56.2. Державним виконавцем констатовано, що боржниця ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про час та місце побачення, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження та не заперечувалося останньою. Однак, у період з 22.04.2024 включно по 05.05.2024 від боржниці ОСОБА_1 чи її представника не надходили звернення, клопотання, заяви щодо виникнення у боржниці поважних причин, які унеможливлюють забезпечення особистої зустрічі дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабусею ОСОБА_2 05.05.2024 у визначених судовим рішенням час та місці.

57. З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_1 , не погодившись із постановою державного виконавця від 06.05.2024 ВП № НОМЕР_1, окрім подання адміністративного позову у цій справі [№ 420/15146/24], паралельно оскаржила до Суворівського районного суду міста Одеси дії державного виконавця щодо складення акту від 05.05.2024 у справі № 523/9263/24, до набрання законної сили судовим рішенням у якій ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 було зупинено провадження у цій справі [№ 420/15146/24] на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України, у зв`язку з тим, що обставини, встановлені рішенням за результатами розгляду скарги позивача на акт державного виконавця від 05.05.2024 матимуть преюдиційне значення для цієї справи.

58. Ухвала П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2024 у цій справі була предметом касаційного розгляду, за результатами якого постановою Верховного Суду від 27.02.2025 залишена без змін.

58.1. Переглядаючи вказану ухвалу суду апеляційної інстанції в касаційному порядку за касаційною скаргою ОСОБА_2 , Верховний Суд, виходив з того, що обставина, яка слугувала підставою накладення штрафу на позивачку, який оскаржується у цій справі, та складений акт державним виконавцем, що є предметом розгляду у справі № 523/9263/24 відбулись навколо однієї й тої самої події 05.05.2024 о 12:00 год - факту незабезпечення зустрічі онуки з бабусею на підставі рішення суду.

58.2. Враховуючи, що у справі № 523/9263/24 ОСОБА_1 поставила під сумнів законність акта державного виконавця, яким зафіксовано факт безпідставного незабезпечення нею зустрічі онуки з бабусею, то, за висновком Верховного Суду у постанові від 27.02.2025, законність накладення штрафу на позивачку державним виконавцем у зв`язку із цим стає у пряму причинно-наслідкову залежність, що правильно було розцінено судом апеляційної інстанції як неможливість вирішення цієї справи за відсутності судового рішення у справі № 523/9263/24.

58.3. З огляду на наведене Верховний Суд вважав, що суд апеляційної інстанції не допустив безпідставного зупинення провадження у справі, адже вказані предмети судових справ є взаємопов`язаними між собою, а у разі спростування обставини безпідставного незабезпечення боржником за виконавчим провадженням дитини на зустріч з її бабусею, яка відображена у акті державного виконавця, це може слугувати доказом протиправності оскаржуваної постанови державного виконавця про накладення штрафу на позивачку, яка є предметом позову у цій справі.

58.4. Залишаючи без змін ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2025 про зупинення провадження у цій справі [№ 420/15146/24], Верховний Суд додатково врахував, що 13.01.2025 за клопотанням ОСОБА_2 провадження у цій справі було поновлено з огляду на те, що ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03.12.2024 у справі № 523/9263/24 відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця, ухвала суду не була оскаржена і набрала законної сили. Більше того, апеляційний перегляд рішення окружного суду у цій справі завершено ухваленням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 по суті.

59. За відомостями Єдиного реєстру судових рішень (ЄДРСР), до усіх інформаційних ресурсів якого судді мають доступ на підставі частини четвертої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», предметом розгляду у справі № 523/9263/24 за скаргою представника ОСОБА_1 були дії державного виконавця Суворовського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) Дідура І.М. щодо складення акту від 05.05.2024, у якому, за доводами скаржниці, державний виконавець безпідставно послався на повторне невиконання нею рішення суду без поважних причин, оскільки останній був поінформований про небажання дитини бачитися з бабусею ще під час складення попереднього акту від 07.04.2024, який оскаржений нею в порядку статті 447 ЦПК України до Суворовського районного суду м. Одеси. За таких обставин скаржниця вважала, що у виконавчому провадженні відсутні належні та достовірні відомості про те, що вона вдруге без поважних причин не виконала рішення суду, а тому, не погоджуючись із таким формулюванням, просила: 1) визнати неправомірними дії державного виконавця щодо зазначення в акті державного виконавця від 05.05.2024 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 обставин та подій, що не відповідають дійсності, та зазначення анонімної інформації; 2) зобов`язати державного виконавця усунути порушення, шляхом викладення констатуючої частини акту державного виконавця від 05.05.2024 у виконавчому проваджені № НОМЕР_1 у відповідності до тих подій, які насправді відбулися, а саме зазначити, що « 11:59-12:00 ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 до місця виконавчих дій не з`явилися, оскільки ОСОБА_4 повідомляла державному виконавцю та стягувачу, що вона не хоче спілкуватися чи зустрічатися з бабусею та батьком. Учасники виконавчого провадження не мають права примушувати дитину Єлизавету проти її волі спілкуватися з бабусею. Відтак рішення суду не вдалося виконати з поважних причин».

59.1. Відмовляючи у задоволенні цієї скарги, Суворовський районний суд м. Одеси виходив з того, що забезпечення виконання судового рішення є обов`язком держави, яка повинна забезпечувати ефективні системи виконання судових рішень, а також функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалено обов`язкове судове рішення. За висновком цього суду, обставина, на яку посилалася сторона скаржника щодо неможливості виконання судового рішення з підстав небажання дитини бачитися з бабусею є підставою про ініціювання зміни способу і порядку виконання рішення суду, проте, не є підставою про відкладення виконавчих дій.

59.2. Водночас Суворовський районний суд м. Одеси установив, що встановлені рішенням суду у справі № 752/7784/19 порядок чи спосіб його виконання відповідно до статті 435 ЦПК України судом не змінювався, а ухвалою Одеського апеляційного суду у справі № 752/7784/19 від 14.10.2024 ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про роз`яснення постанови Одеського апеляційного суду від 26.06.2023 у справі № 752/7784/19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122307329).

59.3. За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 Суворовський районний суд м. Одеси констатував про відсутність підстав вважати, що обставини, викладені державним виконавцем у акті від 05.05.2024 є такими, що не відповідають дійсності, а зазначені ним обставини стороною скаржниці не спростовані.

59.4. Відхиляючи доводи скаржниці про безпідставне посилання державним виконавцем в оскаржуваному акті від 05.05.2024 на те, що ОСОБА_1 вдруге не виконала рішення суду, враховуючи, що акт державного виконавця за результатами зустрічі від 07.04.2024 також оскаржений нею до суду, суд вважав їх необґрунтованими, оскільки, на момент складення акту державним виконавцем 05.05.2024, акт від 07.04.2024 не був скасований в судовому порядку, а сам факт подання скарги на дії державного виконавця в порядку статті 447 ЦПК України, не спростовує обставини, зазначені у цьому акті.

60. Отже, діям виконавця, пов`язаним із складенням акту від 05.05.2024, надана оцінка Суворовським районним судом міста Одеси в ухвалі від 03.12.2024 у справі № 523/9263/24 в порядку статті 447 ЦПК України, відповідно до якої судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

61. Матеріалами справи підтверджується, що державний виконавець за наслідками перевірки виконання ОСОБА_1 рішення суду у справі № 752/7784/19 у визначений законом спосіб шляхом складення акту від 05.05.2024 встановив факт невиконання вдруге вказаного рішення суду без поважних причин. В тому ж акті державним виконавцем, серед іншого, констатовано, що жодного представника зі сторони боржника на місце виконавчих дій не з`явилось, клопотання про перенесення виконавчих дій із зазначенням поважності причин невиконання рішення суду у встановлений час ними не подавались, в той час як за місцем проживання ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 були відсутні, а Суворовський районний суд міста Одеси за результатами розгляду справи № 523/9263/24, як було зазначено вище, не бачив підстав того, що обставини, які викладені виконавцем у акті від 05.05.2024 є такими, що не відповідають дійсності.

62. Процитованими нормами Закону № 1404-VІІІ та розділу ІХ Інструкції № 512/5 визначено чіткий алгоритм дій щодо виконання рішення суду про встановлення побачення з дитиною, у тому числі й дій боржника, як сторони виконавчого провадження, якими, серед іншого, передбачено, що у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомити про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

63. Зважаючи на те, що боржником не виконано обов`язку повідомити державного виконавця про причини невиконання рішення суду у встановлені ним порядок та спосіб, безпідставними є висновки суду апеляційної інстанції про те, що саме державний виконавець повинен був з`ясувати причину незабезпечення ОСОБА_1 явки неповнолітньої ОСОБА_3 на зустріч 05.05.2024 з ОСОБА_2 .

64. За обставин цієї справи Суд також не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що небажання дитини станом на 05.05.2024 спілкуватися з бабусею та батьком, може бути розцінено як поважна причина невиконання позивачем, як боржником, судового рішення у виконавчому провадженні, оскільки це фактично є примушуванням дитини, що може призвести до психологічного тиску на дитину та очевидно не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

65. З матеріалів справи слідує, що єдиним доказом, на який спирався суд апеляційної інстанції, коли дійшов такого висновку, був висновок лікаря від 11.07.2019, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рекомендовано виключення стресових ситуацій, заняття з психологом у зв`язку із встановленням у неї гострої невротичної реакції з загрозою формування стійкого невротичного стану.

66. Однак судом апеляційної інстанції залишено поза увагою таке:

по-перше, в акті від 05.05.2024 державним виконавцем вказано, що у період з 22.04.2024 включно по 05.05.2024 від боржниці ОСОБА_1 чи її представника не надходили звернення, клопотання, заяви щодо виникнення у боржниці поважних причин, які унеможливлюють забезпечення особистої зустрічі дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабусею ОСОБА_2 05.05.2024 у визначених судовим рішенням час та місці;

по-друге, за змістом висновку лікаря від 11.07.2019 причини виникнення у дитини ОСОБА_3 невротичної реакції на момент складення цього висновку не пов`язувалися з обставинами спілкування з бабусею ОСОБА_2 ;

по-третє, висновок лікаря від 11.07.2019 не можна вважати актуальним та таким, що підтверджує наявність вказаних обставин станом на 05.05.2024.

67. У взаємозв`язку із наведеним необхідно зазначити, що питання якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_3 вирішувалося Одеським апеляційним судом у постанові від 23.06.2023 у справі № 752/7784/19 під час врегулювання спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки та визначенні порядку спілкування баби з онукою (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111772300).

67.1. Так, у вказаній постанові Одеський апеляційний суд врахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.09.2018 у справі № 756/7995/15-ц, відповідно до якого право дитини на сімейне виховання, яке є одним із найважливіших прав дитини, включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами, а право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

67.2. Одеський апеляційний суд в ході розгляду справи № 756/7995/15-ц не прийняв до уваги наданий відповідачкою ОСОБА_1 консультативний висновок № 01/21-к за результатами психологічного обстеження дитини від 23.01.2021, згідно з яким неповнолітня ОСОБА_3 не виявляє прихильності до баби ОСОБА_2 , яка не є для дитини близькою людиною, та не бажає з нею бачитися, оскільки вказаний висновок не впливає на обсяг прав баби на спілкування з онукою, так як жодного негативного впливу позивачки на свою онуку не встановлено. Цей суд також врахував, що означений консультативний висновок в більшій частині наданий зі слів матері - відповідачки у справі ( ОСОБА_1 ), а зі змісту висновку вбачаються певні непорозуміння, які виникли у відносинах між дитиною та батьком, які обумовлені неприязними стосунками між матір`ю та батьком дитини.

68. За наведених обставин Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, який відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову у цій справі [№ 420/15146/24] виходив з того, що обов`язком позивачки як боржника за виконавчим провадженням, є забезпечення можливості спілкування бабусі із онукою у спосіб та місці визначені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.07.2021 у справі № 752/7784/19 (із змінами, внесеними постановою Одеського апеляційного суду від 23.06.2023) та дійшов висновку, що спілкування бабусі з онукою на виконання рішення суду не відбулося за відсутності доказів поважності причин такого невиконання.

69. Отже, підстави касаційного оскарження знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду рішення суду апеляційної інстанції у цій справі.

70. Беручи до уваги наведене, Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, належним чином установивши фактичні обставини справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог у цій справі.

71. На підставі вищевикладеного Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, який повно та правильно встановив обставини справи, ухваливши правильне по суті спору судове рішення.

72. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

73. Відповідно до приписів статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

74. З урахуванням вищенаведеного касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі № 420/15146/24 підлягає скасуванню, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.06.2024 - залишенню в силі.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2025 року у справі № 420/15146/24 скасувати, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько М.В. Білак

В.М. Соколов