Справа № 363/6307/25
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/6307/25 Головуючий у 1-й інстанції: Олійник С.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника позивача адвоката Бут Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач/апелянт/ ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про скасування постанови № 1916 від 01 вересня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000, 00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а спірна постанова винесена безпідставно, тому просив суд визнати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправною та скасувати її, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити. Зокрема, він наголосив на тому, що не був належним чином повідомлений про необхідність з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки жодної повістки чи інших документів, які б підтверджували виклик, не отримував. Матеріали адміністративної справи не містять належних доказів направлення та вручення повістки, зокрема документів, які б підтверджували факт відправлення поштового відправлення, спроб його вручення, повідомлення адресата про надходження рекомендованого листа або дотримання передбаченої законодавством процедури оповіщення. Відповідач безпідставно виходив лише з відмітки працівників поштового оператора про відсутність особи за місцем проживання, що саме по собі не може свідчити про належне повідомлення особи про виклик. При цьому, відповідач не довів дотримання вимог Правил надання послуг поштового зв`язку та внутрішніх регламентів поштового оператора щодо інформування адресата про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», а також не підтвердив вчинення дій, спрямованих на фактичне доведення змісту такого повідомлення до відома позивача. При винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином встановлено його особу та не наведено доказів вини у вчиненні правопорушення. У постанові відсутні відомості щодо документів, на підставі яких ідентифіковано особу правопорушника, а також не наведено доказів, які б підтверджували факт отримання ним виклику чи умисне ухилення від прибуття до ТЦК та СП. Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за його відсутності без належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, що є істотним порушенням вимог статті 268 КУпАП та позбавило його можливості реалізувати передбачені законом процесуальні права, зокрема надати пояснення, подати докази, заявити клопотання та скористатися правовою допомогою. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення його про розгляд адміністративної справи у строки, передбачені статтею 277-2 КУпАП. Також позивач послався на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, наголошуючи, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь відповідно до принципу презумпції невинуватості. Про існування оскаржуваної постанови дізнався лише 20 жовтня 2025 року через застосунок «Дія» після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, у зв`язку з чим вважав причини пропуску строку звернення до суду поважними та просив суд поновити такий строк.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення № 1916 від 01 вересня 2025 року на ОСОБА_1 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП скасовано.

Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484, 48 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності постанови № 1916 від 01 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а також не надано належних і допустимих доказів дотримання передбаченої законом процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Суть правопорушення полягала у неприбутті 26 червня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою, яка була направлена засобами поштового зв`язку. Водночас із наданих матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів факту належного повідомлення позивача про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_1 був ознайомлений зі змістом відповідної повістки або що така була йому вручена у встановленому порядку. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має гарантоване статтею 268 КУпАП право бути завчасно і належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, брати участь у її розгляді, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися правовою допомогою. Розгляд справи за відсутності такої особи можливий лише за умови наявності достовірних даних про її своєчасне сповіщення. Однак, відповідач не надав належних доказів повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи 01 вересня 2025 року. Навпаки, з листа АТ «Укрпошта» вбачається, що поштове відправлення з повідомленням про розгляд справи фактично не було вручено адресату, у доставку не передавалося та було повернуте відправнику після закінчення строку зберігання. За таких обставин суд дійшов висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся за відсутності позивача без належного його повідомлення, що свідчить про істотне порушення процедури розгляду справи. Суд також зазначив, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду несвоєчасне або неналежне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про час і місце розгляду справи є самостійною та безумовною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки наслідком такого порушення є позбавлення особи процесуальних гарантій захисту. Суд наголосив, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та викладена в ній фабула не можуть вважатися належним доказом вини особи, оскільки постанова є лише процесуальним рішенням, яке має ґрунтуватися на попередньо досліджених доказах, а не замінювати їх. При цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не подав усіх наявних документів і матеріалів, які б підтверджували правомірність прийнятого рішення. З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не спростував покладену на нього презумпцію неправомірності оскаржуваного рішення, не довів ані належного повідомлення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ані належного повідомлення про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, постанова № 1916 від 01 вересня 2025 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закриттю.

В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність належного повідомлення позивача як про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, так і про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тоді як відповідачем було дотримано визначену законом процедуру направлення повістки, повідомлення про розгляд справи та постанови про накладення адміністративного стягнення. Апелянт зазначає, що через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку № 3956781 на ім`я ОСОБА_1 про необхідність прибути 26 червня 2025 року о 14:00 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних, а сама повістка 16 червня 2025 року направлена рекомендованим листом за зареєстрованою адресою позивача. При цьому, поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року, є належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до ТЦК та СП, якщо особа не повідомила іншої адреси місця проживання. Крім того, суд першої інстанції не врахував положення пункту 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270, відповідно до яких у разі відсутності адресата працівник поштового зв`язку інформує його про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», а якщо протягом трьох робочих днів така особа не з`являється для його отримання, лист повертається відправнику з відповідною відміткою. Така процедура щодо ОСОБА_1 була дотримана, а тому він вважається належним чином повідомленим про необхідність прибуття до відповідача. Позивачу було направлено окреме повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, призначений на 01 вересня 2025 року о 09:30, яке надіслано цінним листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення. Це поштове відправлення повернулося за закінченням строку зберігання, що свідчить не про порушення процедури повідомлення, а про ігнорування позивачем кореспонденції від відповідача. У цьому ж контексті апелянт посилається і на подальше ненадходження позивача за отриманням копії самої постанови, яку також було повернуто після спливу строку зберігання. Окремим доводом апеляційної скарги є посилання на те, що позивач порушив покладені на нього законодавством обов`язки у сфері мобілізаційної підготовки, оскільки не уточнив свої персональні та військово-облікові дані і не прибув до ТЦК та СП за викликом. Такий обов`язок прямо передбачений статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560. Саме невиконання цих обов`язків утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Постанова № 1916 від 01 вересня 2025 року відповідає вимогам статті 283 КУпАП, була ухвалена начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 у межах наданої законом компетенції, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та з дотриманням вимог чинного законодавства. У зв`язку з цим, на переконання скаржника, висновки суду першої інстанції про порушення процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності є помилковими, а рішення підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апелянта є необґрунтованими, не містять належної правової аргументації та фактично зводяться лише до незгоди з рішенням суду першої інстанції, без наведення конкретних порушень норм матеріального чи процесуального права. При цьому наголошується, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно оцінив докази та дійшов обґрунтованого висновку про протиправність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Позивач акцентує, що відповідачем було допущено істотні порушення порядку направлення повістки, зокрема недотримано вимог щодо її належного вручення, строків направлення (порушено 48-годинний строк від підписання) та визначення дати явки, яка не відповідала встановленим законодавством мінімальним строкам. У зв`язку з цим повістка не може вважатися належним повідомленням, а відтак відсутній склад адміністративного правопорушення. У відзиві детально обґрунтовується порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме відсутність належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, недотримання вимог щодо оформлення та направлення відповідного повідомлення, а також розгляд справи за відсутності доказів такого повідомлення. Це є грубим порушенням права на захист і самостійною підставою для скасування постанови. Також позивач звернув увагу на недобросовісну процесуальну поведінку відповідача, зокрема щодо обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зазначаючи, що відповідач фактично отримав рішення суду раніше, ніж стверджує, а наведені ним пояснення не підтверджені належними доказами

Відповідач, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь представника відповідача в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів враховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів на ім`я ОСОБА_1 було сформовано повістку № 3956781 про необхідність прибути 26 червня 2025 року о 14 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_5 для уточнення облікових даних. Зазначену повістку 20 червня 2025 року направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням № 270 через АТ «Укрпошта» за адресою його зареєстрованого місця проживання.

Як вбачається з листа АТ «Укрпошта», вказане поштове відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку, однак у доставку не передавалося, а 07 липня 2025 року повернуто відправнику з відміткою оператора поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.

22 серпня 2025 року на адресу позивача направлено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення поштовим відправленням № 723. З листа АТ «Укрпошта» вбачається, що зазначене поштове відправлення прибуло до відділення поштового зв`язку, однак у доставку не передавалося та повернуто відправнику за закінченням строку зберігання.

У зв`язку з неприбуттям ОСОБА_1 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 та неповідомленням протягом трьох днів поважних причин неприбуття, 01 вересня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято постанову № 1916, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Надалі копію постанови № 1916 від 01 вересня 2025 року відповідачем 09 вересня 2025 року направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням №797, яке згідно з інформацією оператора поштового зв`язку 26 вересня 2025 року також було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

У подальшому, у зв`язку з несплатою накладеного штрафу, 20 жовтня 2025 року старшим державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову ВП №79397958 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови №1916 від 01 вересня 2025 року про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у дохід держави у подвійному розмірі - 34 000 гривень, а також постанову про арешт коштів боржника.

ОСОБА_1 , вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, 24 жовтня 2025 року звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом про її скасування.

В позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що ОСОБА_1 дізнався про винесення постанови лише 20 жовтня 2025 року через застосунок «Дія» після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Вказані обставини стали підставою для поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію встановлена статтею 210-1 КУпАП.

За частиною першою статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною третьою наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543/зі змінами та доповненнями згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-IX від 11 квітня 2024 року).

За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і донині.

Отже, на червень-вересень 2025 року діяв особливий період.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закон № 3543, відповідно до абзацу другого частини першої, абзацу восьмого частини третьої якої громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно з пунктом 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

З аналізу зазначених норм вбачається обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Отже, за змістом зазначених положень статті 22 Закону № 3543-XII відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає за неприбуття особи до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у місце та строк, зазначені в отриманих ними документах, зокрема, повістці.

ОСОБА_1 не оспорює того, що не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 26 червня 2025 року, а вказує, що таке неприбуття пов`язано із неотриманням повістки.

У свою чергу, зазначена повістка не була вручена адресату за причини його відсутності за зазначеною у відправленні адресою, про що проставлено на конверті відповідний штамп.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (в редакції чинній станом на 17 жовтня 2024 року/далі - Порядок № 560), визначає також процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів.

Відповідно до пункту 30 Порядку № 560 повістка може формуватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або оформлюватися на бланку, який заповнюється представником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

У разі формування повістки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на повістку кваліфікований електронний підпис у день її формування.

У разі оформлення повістки на бланку керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу засвідчує її особистим підписом та скріплює гербовою печаткою.

Реєстраційний номер повістки фіксується в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З наявної в матеріалах справи копії повістки вбачається, що вона сформована за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, містить реєстраційний номер, підписана кваліфікованим електронним підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 , що відповідає вимогам пункту 30 Порядку № 560, чинного на дату її формування, а отже, оформлена відповідно до передбаченої законодавством процедури.

Згідно з пунктом 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

У разі неуточнення протягом 60 днів резервістом або військовозобов`язаним своєї адреси місця проживання повістка може надсилатися на його адресу зареєстрованого/задекларованого місця проживання.

ОСОБА_1 облікових даних у встановлений строк не уточнив.

Враховуючи положення пункту 34 Порядку № 560, сформована 16 червня 2025 року повістка, яка підписана кваліфікованим електронним підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , була належним чином надіслана засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з описом вкладення на адресу зареєстрованого місця проживання/реєстрації ОСОБА_1 , що відповідає встановленим вимогам щодо порядку повідомлення резервістів і військовозобов`язаних, а факт направлення підтверджується доданими до відзиву копією повістки, описом вкладення та трекінгом поштового відправлення за номером 270, отриманим з ресурсу Укрпошти.

Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про порушення відповідачем строку направлення повістки та невідповідність дати явки вимогам пункту 34 Порядку № 560, колегія суддів оцінює критично. Саме по собі відправлення поштового відправлення 20 червня 2025 року за умови формування повістки 16 червня 2025 року не спростовує ані законності самої повістки, ані обов`язку військовозобов`язаного виконати вимоги законодавства про військовий обов`язок та мобілізаційну підготовку. Наведені позивачем міркування зводяться до формального тлумачення окремих положень Порядку № 560, однак не свідчать про таке порушення процедури, яке виключало б факт належного направлення повістки за зареєстрованою адресою або нівелювало передбачений підпунктом 2 пункту 41 цього Порядку юридичний наслідок у вигляді належного оповіщення особи у разі повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресата за місцем реєстрації. За встановлених у цій справі обставин вирішальне значення має не арифметичний підрахунок проміжку між датою формування повістки та датою явки, а те, що відповідачем було сформовано та направлено повістку у спосіб, прямо передбачений чинним законодавством, тоді як позивач не забезпечив можливість її отримання за адресою свого зареєстрованого місця проживання та не повідомив іншої адреси для листування.

При цьому наведений позивачем недолік не вплинув на реалізацію його права, оскільки ОСОБА_1 не прибув на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 і не заявив про певні обставини чи перешкоди, що унеможливлювалось таку явку.

Відповідно до підпункту 2 пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

- день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

- день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Таким чином, відповідно до змін, внесених до Порядку № 560, військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщеним про необхідність явки до ТЦК у разі, якщо повістка сформована через Єдиний державний реєстр, підписана кваліфікованим електронним підписом керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, надіслана рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, вказаною військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних, або за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, і повернена поштовим оператором із позначкою «відсутність адресата за вказаною адресою».

З відмітки на поштовому конверті вбачається, що 07 липня 2025 року працівниками Укрпошти зафіксовано відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Посилання позивача у відзиві на відсутність у матеріалах справи доказів телефонного інформування його працівниками поштового зв`язку або вкладення повідомлення до абонентської скриньки не спростовують висновку про належне направлення повістки та повідомлення про розгляд справи. Такі обставини стосуються внутрішньої організації надання поштових послуг оператором зв`язку і самі по собі не можуть покладати негативні процесуальні наслідки на суб`єкта владних повноважень, який здійснив відправлення документів у передбачений законом спосіб на адресу зареєстрованого місця проживання особи. Для цілей застосування пункту 41 Порядку № 560 юридично значущим є факт направлення повістки рекомендованим поштовим відправленням на належну адресу та наявність відповідної відмітки поштового оператора про відсутність адресата, а не повнота фіксації кожної окремої дії працівника поштового зв`язку під час оброблення кореспонденції. Інше тлумачення фактично ставило б виконання військовозобов`язаним свого обов`язку у залежність від технічних аспектів поштового обслуговування, що не відповідає змісту мобілізаційного законодавства.

Відтак, дотримання відповідачем усіх передбачених законодавством процедур направлення повістки, підтверджене поштовими документами, свідчить про належне повідомлення ОСОБА_1 про виклик до ТЦК та покладає на нього відповідальність за неявку, що свідчить про наявність складу адміністративного правопорушення відповідно до частини третьої статті 210-1 КУпАП.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу і на порядок повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, призначений на 01 вересня 2025 року, було направлено відповідачем 22 серпня 2025 року на адресу зареєстрованого місця проживання позивача цінним листом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 723.

З наданої відповідачем інформації оператора поштового зв`язку вбачається, що зазначене поштове відправлення надійшло до відділення поштового зв`язку, однак не було отримане адресатом та 08 вересня 2025 року повернуте відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Не заслуговують на увагу й доводи позивача про те, що повідомлення про розгляд справи не може вважатися належним через відсутність гербової печатки, підписання його не керівником відповідача або недоведеністю змісту поштового відправлення. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем надано документи, які у сукупності підтверджують факт оформлення та направлення саме повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення на адресу зареєстрованого місця проживання позивача. Окремі зауваження позивача до форми такого документа або способу його оформлення не свідчать про те, що особа не була належним чином поінформована, оскільки визначальним у цьому випадку є не формальний вигляд документа, а вчинення уповноваженим органом дій, спрямованих на доведення до відома особи інформації про дату, час і місце розгляду справи. Саме такий обов`язок відповідачем був виконаний. При цьому повернення поштового відправлення за закінченням строку зберігання свідчить не про відсутність повідомлення як такого, а про невжиття позивачем заходів для його отримання.

Згідно з пунктом 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінет Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270р листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК».

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Колегія суддів зазначає, що направлення повідомлення про розгляд справи рекомендованим поштовим відправленням на адресу зареєстрованого місця проживання позивача відповідає загальним вимогам законодавства щодо належного інформування особи про дату, час та місце розгляду справи.

Сам по собі факт неотримання особою такого поштового відправлення за наявності підтвердження його направлення за адресою реєстрації не може свідчити про неналежне повідомлення, оскільки обов`язок забезпечити можливість отримання кореспонденції за місцем своєї реєстрації покладається на саму особу.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідачем було вжито усіх передбачених законодавством заходів для повідомлення ОСОБА_1 як про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, так і про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому відсутність позивача під час розгляду справи не може розцінюватися як порушення його процесуальних прав.

Аргумент позивача про те, що на момент розгляду справи 01 вересня 2025 року відповідач не мав підтвердження належного повідомлення особи, оскільки поштове відправлення було повернуто лише 08 вересня 2025 року, не дає підстав для висновку про незаконність постанови. Остаточне повернення поштового відправлення, яке відбулося вже після дати розгляду справи, не свідчить про процесуальне порушення з боку відповідача, оскільки останній вжив усіх залежних від нього заходів для повідомлення особи у розумний строк до дати розгляду справи і мав можливість за трекінгом поштового відправлення відслідковувати його подальший рух. У протилежному випадку особа могла б шляхом систематичного неотримання кореспонденції фактично унеможливлювати розгляд справи та уникати адміністративної відповідальності, що суперечило б завданню провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Твердження позивача про порушення його права на участь у розгляді справи є необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право бути присутньою при розгляді справи. У даному випадку встановлено, що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про дату і час розгляду справи, але з причин, поважності яких не довів, не прибув до ТЦК. Таким чином, неучасть позивача в провадженні не свідчить про порушення його прав.

Посилання позивача на порушення принципу презумпції невинуватості не знайшло підтвердження у матеріалах справи. Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлена на підставі належних та допустимих доказів, зокрема, документального підтвердження факту направлення повістки та неявки у визначений день до ТЦК. Сам позивач факт неявки не заперечує, а отже висновок про наявність складу адміністративного правопорушення суб`єктом владних повноважень зроблено обґрунтовано.

Доводи позивача про те, що при винесенні постанови не було належним чином встановлено особу правопорушника, колегія суддів також відхиляє. Із матеріалів справи вбачається, що постанова винесена стосовно конкретної особи - ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відповідні облікові дані були використані під час формування повістки через Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Довід про відсутність у тексті постанови окремого детального переліку документів, на підставі яких ідентифіковано особу, не свідчить про те, що така особа не була встановлена або що постанову винесено стосовно неналежного суб`єкта. Будь-яких доказів, які б ставили під сумнів те, що саме ОСОБА_1 є особою, щодо якої оформлено повістку, складено матеріали та винесено спірну постанову, суду не подано.

При цьому, позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували наявність поважних причин його неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у визначений у повістці день. У матеріалах справи відсутні будь-які довідки про перебування в медичному закладі, підтвердження тимчасової непрацездатності, службової відсутності чи інших обставин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання обов`язку з`явитися за викликом. Відтак твердження позивача про неприбуття з причин, не залежних від його волі, залишаються голослівними та не підтверджуються належними доказами, що виключає можливість врахування таких обставин як поважних.

За наведених обставин та виходячи з приписів статті 317 КАС України, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 18 грудня 2025 року у справі № 363/6307/25 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.