Справа № 580/1069/23
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1069/23 Суддя (судді) першої інстанції: Лариса ТРОФІМОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишиної О.М., секретар судового засідання Заліська Є.Я. за участі в режимі відеоконференції представника позивача Шевченка О.А. та представника відповідача-2 Браун А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Військова частина НОМЕР_3 , про визнання протиправними і скасування індивідуальних актів

В С Т А Н О В И В :

Рух справи.

14.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 (відповідач 1) та військової частини частини НОМЕР_2 (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, остаточно просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 №306 від 11.11.2022 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивачеві оголошено сувору догану;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 №316 від 01.12.2022 «Про виплату премії та надбавки за особливості проходження служби за листопад 2022 року військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 притягнення до дисциплінарної відповідальності» у частині п.2;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача 1 №317 від 01.12.2022 «Про виплату додаткових винагород за листопад 2022 року» у частині п.3;

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування щомісячної премії та додаткової винагороди за період з 01 листопаду до 30 листопада 2022 року;

- зобов`язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 фіксовану щомісячну премію за листопад 2022 року і додаткову винагороду за період з 01 листопада до 30 листопада 2022 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому безпідставно оголошено догану внаслідок чого він був позбавлений незаконно додаткових виплат як військовослужбовець.

Позовні вимоги двічі 26.09.2025 та 14.03.2025 залишались без розгляду за ухвалою суду першої інстанції, проте постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.01.2025 та 15.05.2025 ці ухвали скасовувались через визнання висновків суду необґрунтованими, справа поверталась до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість його позовних вимог, і підтвердженість відповідачем правомірності спірних рішень належними доказами.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, через порушення норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Крім того, апелянт наголосив, що не згоден з оцінкою судом першої інстанції наданих ним доказів.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.12.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після її надходження до апеляційного суду, ухвалою від 22.01.2026 призначено до слухання у відкрите судове засідання на 11.02.2026.

Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу.

З поважних причин слухання справи продовжувалось.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача 2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка представника відповідача 1 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача 2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Обставини встановлені судом.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 27.02.2025 №1691 капітан ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_4 (а.с.58 т.2).

Відповідно до посвідчення про відрядження від 31.10.2022 №350/24/709 ОСОБА_1 відряджений до Військової частини НОМЕР_3 з 01.11.2022 до окремого розпорядження для виконання службових (бойових) завдань, підстава: наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2022 №293 (а.с.107 т.2).

02.11.2022 ОСОБА_1 - військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у відрядженні в АДРЕСА_1 , був доставлений співробітниками Військової служби правопорядку Збройних Сил України для освідчення на предмет вживання алкогольних напоїв до КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» (складені документи за ч.3 ст.172-20 КУпАП).

03.11.2022 у рапорті на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 старший оперативної групи повідомив, що позивач, порушивши вимоги наказу камандира Військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №41 по стройовій частині без дозволу залишив розташування оперативної групи та був затриманий працівниками національної поліції з ознаками алкогольного сп`яніння.

11.11.2022 до Військової частини НОМЕР_1 надійшов висновок КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» від 02.11.2022 №236 (а.с.148,а.с.210 т.2) щодо огляду - стан алкогольного сп`яніння.

11.11.2025 командиром Військової частини НОМЕР_1 з метою виховання у підлеглого особового складу відповідальності щодо виконання посадових обов`язків та додержання вимог статутів Збройних Сил України, відповідно до рапорту від 03.11.2022 за вих.№1694 за перебування позивача в службовий час у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у відрядженні у Військовій частині НОМЕР_3 з 02.11.2022, особисту недисциплінованість, порушення вимог ст.1 та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.11, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до п.48 та п.54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України оголошено сувору догану з доведенням до особового складу частини, а до капітана ОСОБА_1 під особистий підпис (копія наказу від 11.11.2022 №306 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» - а.с.211 т.2).

Згідно з п.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2022 №316 «Про виплату премії та надбавки за особливості проходження служби за листопад місяць 2022 військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 » відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», рішення Міністра оборони України від 04 березня 2022 року №248/1210, наказів командира Військової частини НОМЕР_1 «Про встановлення щомісячної премії», «Про встановлення надбавки за особливості проходження служби» з метою підвищення рівня виконання завдань особовим складом передбачено: не виплачувати фіксовану щомісячну премію за листопад 2022 року капітану ОСОБА_1 за перебування в службовий час (під час відрядження) на території Військової частини НОМЕР_3 в стані алкогольного сп`яніння 02.11.2022 (копія висновку №236 вх.314/зн від 11.11.2022), наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.11.2022 №306 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.212-213 т.2).

Згідно з п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 2 від 01.12.2022 №317 «Про виплату додаткових винагород за листопад 2022 року» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютото 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» зі змінами та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29 передбачено: не виплачувати додаткову винагороду у сумі 30000 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби з 01 листопада до 30 листопада 2022 року капітану ОСОБА_1 за перебування в службовий час (під час відрядження) на території Військової частини НОМЕР_5 в стані алкогольного сп`яніння 02.11.2022 (копія висновку №236 вх.314/зн від 11.11.2022), наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.11.2022 №306 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (а.с.80 т.2).

Крім того, встановлено, що відносно позивача складався протокол №223 від 03.11.2022 (а.с.77-79 т.2) про військове адміністративне правопорушення за ч.3 ст.172-30 КУпАП.

Так, згідно цього протоколу капітан ОСОБА_1 в умовах дії режиму воєнного стану (Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022), перебуваючи поза межами військової частини без підтвердних документів про припинення виконання службових обов`язків вживав алкогольні напої під час військової служби в особливий період із зовнішніми ознаками алкогольного сп`яніння та своєю відмовою від проходження медичного огляду, вчинив правопорушення.

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у постанові у справі №541/2859/22 ЄДРСР 107498738, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миргороді справу про притягнення до адміністративної відповідальності, встановив: відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії КИП/М №223 від 03.11.2022, капітан ОСОБА_1 02.11.2022 о 21-00, в умовах воєнного стану, затвердженого Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, перебуваючи поза межами військової частини, не маючи підтверджуючих документів про припинення виконання своїх службових обов`язків вживав алкогольні напої під час дії обов`язків військової служби в особливий період, знаходячись по адресі ( АДРЕСА_1 ) із зовнішніми ознаками алкогольного сп`яніння. Патрулем ВСП під час спілкування з позивачем було виявлено зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння, після чого направлений на освідчення, але від проходження медичного огляду той відмовився, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. У судовому засіданні позивач вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав та пояснив, що після служби у свій вільний час, приблизно о 21-00 годині, 02.11.2022 вийшов до продуктового магазину в м. Миргороді, де був затриманий патрулем поліції начебто за перебування в стані алкогольного сп`яніння, хоча спиртне він не вживав. Суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження перебування позивач на території військової частини, військового об`єкту, або поява на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння. У позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 172-20 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про військове адміністративне правопорушення серії КИП/М №223 від 03.11.2022, унаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до положень ч.1-4 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ч.1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до приписів частини третьої статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» рішення РНБО вводяться в дію указами Президента.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до теперішнього часу введений/триває воєнний стан.

В ухвалі ВС від 05.01.2023 у справі № 991/5572/22 про застосування санкції сформульовані такі висновки: 1) «національна безпека» охоплює стан мирного та стабільного існування держави, а також стан відсутності реальних загроз у сфері суспільно-управлінських і міждержавних відносин; 2) «загроза національній безпеці» означає «наявність ризиків державному суверенітету, конституційному устрою та територіальній цілісності країни, що може зумовити припинення існування країни або її частини»; 3) рішення, які держава приймає в разі наявності реальних загроз національній безпеці, є юридичною підставою для втручання та/або обмеження, зокрема, права власності, права на приватність, права на доступ до інформації та свободи слова; 4) наявність реальних загроз національній безпеці може бути критерієм правомірності певного відступу держави від загальних правил (підходів) щодо дії закону в часі, дотримання принципу законності, принципів змагальності та рівності учасників судового процесу, обов`язковості виконання судового рішення, а також може обмежувати свободу суддівського розсуду (дискреції); 5) головними критеріями визначення правомірності застосування принципу національної безпеки для прийняття рішень суб`єктами владних повноважень є: справедливість (моральність), гуманність, пропорційність, наявність легітимної мети та безальтернативність (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1443681/).

Згідно зі статтею 21 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом. Конфіденційна інформація є інформацією з обмеженим доступом. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 11 вказаного Закону не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Згідно до п. п. 8, 12 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що невідповідає обстановці (пункт3 розділу І Інструкції).

Згідно з ч.4 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно із ст. 24 передбачені додаткові повноваження поліції, зокрема: забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» «в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати у межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Згідно з п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба означає діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Верховний Суд 06.02.2024 № Пз/990/10/22 (№640/13029/22) вказав, що зміст поняття «військовослужбовець» на законодавчому рівні розкрито у Положенні № 1153/2008. Також Закон № 2232-XII визначає військовослужбовців як громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу. Військовослужбовцями є особи, які проходять державну службу особливого характеру (ч. 1 ст. 2), що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язану із захистом держави, її цілісності та суверенітету.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджений Статут внутрішньої служби Збройних Сил України: п. 11 необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема:свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно; п.13 -військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок; п.33 - старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання; п.49 військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; п.241 - кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю). Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни; п.12 - про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут ЗСУ: п.45 - у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення; п.1 - військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України; п.2 - військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі; п.5 - за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення; п.83 - на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення; п.84 - прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.

Висновки суду.

Суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог пославшись на наступне.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду. Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Верховний Суд у справі №816/1534/16 ЄДРСР 80317900 (за фактом відмови від проходження медичного огляду в установленому законом порядку стосовно позивач був складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП; Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області, який розглядав справу про адміністративне правопорушення, закрив провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення) погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що відсутність кримінального або адміністративного притягнення до відповідальності позивача не спростовує наявності в його діях дисциплінарного проступку, за який, в порядку Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, відповідач має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів Національної поліції, який входить до його компетенції. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку. Позивачем не спростовані встановлені відповідачем обставини допущення грубого порушення статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи, щодо неухильного дотримання ним законодавства України, Правил дорожнього руху України, що свідчить про підрив авторитету органів Національної поліції.

ВПВС 30.06.2022 у справі № 9901/159/19 (суд установив факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, що позивач не заперечував) вказує: висновки суд першої інстанції мотивував тим, що відмова позивача від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, надання неправдивих відомостей про місце роботи, нетактовна поведінка під час спілкування з працівниками правоохоронних органів сукупно свідчать про наявність у діях позивач складу дисциплінарних проступків. ВПВС у п.57 висновує: адміністративна і дисциплінарна відповідальність є різними видами юридичної відповідальності та у межах розгляду цієї справи суд не досліджує питання наявності або відсутності вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а лише надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що згідно з пунктом 2 Порядку № 111 саме факт відмови водія від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння та ненадання документів, які підтверджують, що прокурор не перебував у такому стані, в даному випадку, є діями, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

За своєю правовою природою додаткова винагорода, установлена пунктом 1 постанови Кабміну від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення (постанова від 27 березня 2025 року Верховного Суду у справі № 240/2921/23).

В окремому дорученні від 23.06.2022 № 912/з/29 Міністр оборони визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями. Згідно з п.3 окремого доручення установлено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. Згідно з пп.9.8 п.9 передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн або 30000 грн не включати військовослужбовців, які вживали алкогольні напої на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, перебували на службі та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані / за місяць у якому здійснене таке правопорушення, оголошеного наказом командира.

Відповідно до Інструкції про службові відрядження у межах України та за кордон, затвердженої наказом Мінфіну від 13.03.1998 №59 під «службовим відрядженням» розуміють поїздку працівника за розпорядженням керівника підприємства на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Для бюджетних установ п. 6 р. І Інструкції № 59 передбачено, що відрядженого працівника обов`язково ознайомлюють з кошторисом витрат (або з довідкою-розрахунком на виданий/перерахований аванс, складеною за довільною формою), а також з вимогами нормативно-правових актів за якими звітують про використання коштів, виданих на відрядження. Під «добовими витратами» розуміють витрати на відрядження, що не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб відрядженого працівника (пп. «а» пп. 170.9.1 ПКУ, п. 15 р. І Інструкції № 59). У бюджетних установах визначені суми добових для відряджень в додатку 1 до постанови КМУ від 02.02.2011 № 98 - із 01.01.2022 сума добових для відряджень за бюджетні кошти по Україні становить 300 грн. Без оподаткування пп. «а» пп. 170.9.1 п.170.9 ст.170 Податкового кодексу України дозволяє компенсувати відрядженому працівникові витрати на проїзд (у т. ч. перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у т. ч. на орендованому транспорті). У пп. 170.9.1 п.170.9 ст.170 Кодексу №2755 наведений перелік витрат у відрядженні, які можна відшкодувати працівникам без оподаткування ПДФО та військовим збором. Наказом Міністерства фінансів України від 28.09.2015 № 841 затверджена форма Звіту про використання коштів, виданих на відрядження чи під звіт (далі авансовий звіт) та порядок його заповнення.

Згідно з наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 «Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України» затверджена Інструкція про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України: п.2 відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в інший населений пункт для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу); п.8 на військовослужбовця, який перебуває у відрядженні, поширюється розпорядок дня (режим робочого часу) того органу військового управління, військової частини, установи, організації, підприємства, до якого він відряджений; п.16 за рішенням командира (начальника, керівника) може братися до уваги вимушена затримка у відрядженні з незалежних від військовослужбовця причин за наявності підтвердних документів в оригіналі.

Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи набуто травму під час захисту Батьківщини, чи до несення військової служби за мобілізацією, виходить за межі судового розгляду, а означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі №810/5009/18. Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише у межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері, а тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у від 13.06.2018 у справі №806/526/16.

Отже, відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.

Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, зокрема висновок КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» від 02.11.2022 №236 (а.с.148,а.с.210 т.2) щодо огляду - стан алкогольного сп`яніння позивача, доводи сторін та доводи апелянта, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог, оскільки факт порушення позивачем військової дисципліни, а саме знаходження під час проходження військової служби у стані алкогольного сп`яніння, підтверджено належним доказом.

Посилання апелянта на постанову суду у адміністративній справі №541/2859/22 не є реабілітуючи доводом, оскільки у цьому рішення зроблені висновки про відсутність доказів, а в цій справі суду були надані докази, які визнаються належними та достатніми, і таковим є довідка КНП «Миргородська лікарня інтенсивного лікування» від 02.11.2022 №236.

Отже, судом першої інстанції правильний зроблено висновок про відсутність підстав для скасування спірного наказу щодо оголошення позивачу догани, оскільки відповідачем 1 доведено правомірність спірного наказу, що він прийнятий в межах повноважень.

Цей наказ прийнято на виконання п.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, з огляду на доведеність Військовою частиною НОМЕР_1 обгрунтованості застосованого дисциплінарного стягнення до позивача за порушення дисципліни під час проходження військової служби в особливий період.

Спірний наказ прийнято на виконання наданих повноважень, правомірно, розсудливо, добросовісно, пропорційно щодо ймовірних наслідків, з урахуванням усіх обставин справи.

Щодо інших позовних вимог, то судом першої інстанції також правильно вирішено, що вони є похідними від основної позовної вимоги, яка визнана необгрунтованою, тому похідні позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх необгрунтованість.

Отже, доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Крім того, надаючи оцінку всім інших доводам апелянта, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст виготовлено 17.03.2026.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 р. - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Військова частина НОМЕР_3 , про визнання протиправними і скасування індивідуальних актів - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина