Справа № 500/618/25
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/618/25 пров. № А/857/22310/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дерех Н.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 30 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі, відповідач 2) в якому просила: визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10.01.2025 № 25 щодо відмови в призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за виключенням підтвердженого страхового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити і виплачувати з 11.10.2024 пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі «Світанок» з 01.02.1982 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 та з 01.01.1992 по 31.12.1999.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», подавши необхідні документи. Однак, за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (за екстериторіальним розподілом) своїм рішенням від 10.01.2025 відмовило у призначенні такої пенсії, мотивуючи недостатністю страхового стажу, про що було повідомлено листом місцевого територіального органу ПФУ за № 1900-0215-8/2041 від 14.01.2025.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 25 від 10.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Особа не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та записів у книзі трудового стажу, а тому не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах, так як трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами облікової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що до страхового стажу правомірно не враховано: період роботи з 01.02.1982 по 31.12.1988; період роботи з 01.01.1990 по 31.12.1990; період роботи з 01.01.1992 по 31.12.1999. Вказує, що відповідно до акту перевірки від 13.12.2024 № 1900-1102-1/5722 довідки від 21.10.2024 № 26, виданої ліквідаційною комісією колгоспу «Світанок», зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці по батькові позивачки відсутнє (частково зараховано доглядом за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними трьох років).

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач 22.10.2024 та 06.01.2025 зверталась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви позивача від 06.01.2025, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийняло рішення № 25 від 10.01.2025, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Відповідачем - 2 зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.02.1982 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990, з 01.01.1992 по 31.12.1999, оскільки відповідно до акту перевірки від 13.12.2024 № 1900-1102-1/5722 довідки від 21.10.2024 № 26, виданої ліквідаційною комісією колгоспу «Світанок», зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці по батькові заявниці відсутнє (частково зараховано доглядом за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення ними трьох років).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 25 від 10.01.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст.56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч.2 ст.56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній» (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У спірному випадку рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, з посиланням на недостатність страхового стажу, оскільки такий становить 11 років 06 місяців 03 дні, замість необхідного 21 року.

При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 01.02.1982 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 та з 01.01.1992 по 31.12.1999, оскільки відповідно до акту перевірки від 13.12.2024 № 1900-1102-1/5722 довідки від 21.10.2024 № 26, виданої ліквідаційною комісією колгоспу «Світанок», зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці по батькові заявниці відсутнє.

У спірному рішенні відповідач - 2 також вказує, що до страхового стажу позивача частково зараховано догляд за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 до досягнення ними трьох років. Дана інформація також слідує з розрахунку страхового стажу за формою РС-право.

Отже, предметом спірних правовідносин є зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в колгоспі «Світанок» з 01.02.1982 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 та з 01.01.1992 по 31.12.1999.

Так, згідно довідки ліквідаційної комісії колгоспу «Світанок» за № 25 від 21.10.2024, що видана на ім`я ОСОБА_1 , підтверджуються періоди роботи позивача в цьому колгоспі, а саме: з 01.07.1979 по 31.08.1979, з 01.02.1982 по 31.12.1999.

Щодо спірної довідки № 26 від 21.10.2024 (виписка з трудової книжки колгоспника), з даної довідки слідує, що позивач працювала у колгоспі у 1979, з 1982 по 1999 роки; 1980, 1981 роки не працювала.

Із особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 за № 61 слідує її робота в колгоспі «Світанок» в таких роках: 1979, з 1982 по 1999 роки.

Також, з довідки ліквідаційної комісії колгоспу «Світанок» від 21.10.2024 № 27 про заробітну плату для обчислення пенсії, слідує отримання заробітної плати ОСОБА_1 за період з 21.10.2024.

Між тим, у відповідності до акту № 1900-1102-1/5722 від 13.12.2024 перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, під час перевірки книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника, наявні відомості про ОСОБА_3 , яка працювала в 1979 році, з 1982 по 1999 роки у колгоспі «Світанок».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо не зарахування спірних періодів роботи лише через формальні неточності є протиправними (відсутність по батькові заявниці), адже, на переконання колегії суддів, спірні періоди в колгоспі «Світанок» з 01.02.1982 по 31.12.1988, з 01.01.1990 по 31.12.1990 та з 01.01.1992 по 31.12.1999 підтверджується належними документами (довідками) та підлягають до зарахування до страхового стажу позивача.

Доказів визнання недійсними вказаних вище довідок не здобуто та учасниками справи не подано.

Поряд з цим, слід також зазначити, що суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні пенсії, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

З наведених мотивів, колегія суддів також зазначає, що у спірному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області також зазначено про часткове зарахування догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак не зазначено які саме періоди зараховані до страхового стажу.

Разом з тим із з розрахунку страхового стажу за формою РС-право слідує, що до страхового стажу позивача зараховано період догляду за дитиною до 3 років з 24.07.1981 по 10.01.1987 (05 років 05 місяців 17 днів).

Колегія судідв погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у сукупності вищенаведене свідчить про те, що відповідачем формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийняв рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії. Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що керуючись нормами, визначеними частиною другою ст.2 КАС України, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є протиправним та таким, що підлягає до скасування.

Також колегія суддів звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону № 1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною четвертою ст.245 КАС України передбачено, у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 06.01.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі № 500/618/25 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
Л. Я. Гудим