Справа № 755/3669/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 755/3669/25 Суддя (судді) першої інстанції: Гончарук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Вівдиченко Т.Р., Кузьмишиної О.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову № Б/2709 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Позивач вважає, що вказана постанова винесена незаконно та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем її було винесено без належних на те підстав. Жодних повісток про виклик на розгляд справи не отримувалося, що позбавило його права бути присутнім під час розгляду справи та надання письмових пояснень з доказами, що також грубо порушило його права та інтереси.

Також вказує, що у постанові не зазначено обґрунтованих доказів вчинення адміністративного правопорушення, а також того, що він є належним суб`єктом вчинення правопорушення, того що справа розглянута відповідно до територіальної юрисдикції, доказів про наявність відомостей про належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи, а також дотримання інших вимог КУпАП щодо розгляду справи.

Додатково позивач зазначає, що ним було надано ІНФОРМАЦІЯ_2 акт № 18/705-7870 від 01.08.2024 про встановлення факту здійснення особою догляду за його матір`ю ОСОБА_3 .

Крім цього, виносячи постанову відповідачем не дотримані головні вимоги процедури ведення адміністративної справи, а саме розгляд справи проведено у відсутності ОСОБА_1 без наявності належних доказів своєчасного оповіщення про день, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також відповідачем не надано доказів того, що саме ним, як начальником було розглянуто справу та складено відповідну постанову, а не лише формально підписано. Крім цього відповідачем не надано доказів дотримання при розгляді справи вимог ст. ст. 33, 278, 279, 280 КУпАП.

Вказано, що відповідачем не надано доказів коли саме і яким чином було виявлено адміністративне правопорушення, що стало наслідком винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд вказав про те, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не є тією особою, яка має відповідати за цим адміністративним позовом.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11.11.2025 року у справі № 755/3669/25; визнати протиправною та скасувати постанову №Б/2709 від 20.01.2025 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КупАП та справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо визначення належного відповідача, оскільки суд першої інстанції мав обов`язок замінити неналежного відповідача на належного. Крім того, суд першої інстанції не розглянув справу по суті та не дослідив обставини, що мають значення для справи та докази надані позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову № Б/2709 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Вважаючи протиправною постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1-3 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Відповідно до ст. 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова № Б/2709 від 20 січня 2025 року прийнята начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Приписами пункту 9 Положення визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись наведеним суд вказав про те, що керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені конкретного очолюваного ними територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до позовної заяви при зверненні до суду першої інстанції ОСОБА_1 визначено відповідачем лише начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Мотивуючи вимоги позивач наголосив на тому, що відповідачем не надано доказів, що саме ним, як начальником ТЦК СП було розглянуто справу, а не лише формально підписано постанову, а справу було розглянуто та складено постанову іншою посадовою особою, яка не має права розглядати справи за ст. 210-210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приписами частини 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 діяв імені ІНФОРМАЦІЯ_1 як уповноважений представник.

Відповідно, висновки суду першої інстанції у даній частині є необґрунтованими.

Перевіряючи підстави винесення спірної постанови про накладення адміністративного стягнення №Б/2709 від 20 січня 2025 року, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 3 та 6 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Якщо за наслідками апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, таке стягнення не може бути посилено.

Так, положеннями частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено презумпцію неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, згідно якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування у спорі покладено на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Водночас суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень, що містять невмотивовані висновки або обґрунтовані загальними фразами, а не конкретними аргументами, що повинні містити відповідь на ключові питання, за яких виник спір. Тому негативне для особи рішення повинно бути належним чином вмотивоване.

Зміст спірної постанови вказує на те, що позивач не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 за викликом повісткою.

Згідно з приписами абзацу дев`ятого частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено: громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

- Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Колегія суддів враховує, що повістка про виклик позивача у матеріалах справи відсутня.

З огляду на те, що будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують порушення позивачем правил військового обліку, зокрема формування та надсилання повістки про виклик до центру комплектування та соціальної підтримки, докази її отримання/відмови від отримання позивачем, обставин, що передували складенню оскаржуваної постанови, протоколу про вчинення адміністративного порушення, виклику позивача для розгляду вказаної адміністративної справи, що призвели до застосування до позивача адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу відповідачем до суду першої та апеляційної інстанції надано не було, таким чином винесення постанови про накладення адміністративного стягнення від 20 січня 2025 року є протиправним.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд у сукупності встановленого та викладеного дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення та надіслання справи на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 757,00 гривень (605,60 грн+908,40 грн/2) підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2025 року у справі № 755/3669/25 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення №Б/2709 від 20 січня 2025 року.

Надіслати справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 757,00 грн (сімсот п`ятдесят сім гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

О.М. Кузьмишина