Справа № 520/11907/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

18 березня 2026 року № 520/11907/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Лозівського міського голови Зеленського Сергя Володимировича (вул. Ярослава Мудрого, буд. 1,м. Лозова,Лозівський р-н, Харківська обл.,64602, , Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 1,м. Лозова,Лозівський район, Харківська область,64602, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати дії, бездіяльність і рішення суб`єкта владних повноважень - Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича, протиправними, та не просто протиправними, а у подальшому протиправними всупереч правової позиції Верховного Суду по справі №629/1261/15а, за невиконання вимог статей 17, 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні " від 21.05.1997р. №280/97-ВР через незабезпечення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 14.11.2017р. №2205-VIII, статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-ХІІ, що порушують право ОСОБА_1 на перерахунок вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості прямо передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024р. №127, що порушують право ОСОБА_1 на оскарження питань щодо соціального захисту (стаття 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), що порушують право ОСОБА_1 за статтями 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. №393/96-ВР, за рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2011р. №1005, що порушують право на публічну інформацію за запитами на рішення виконавчого комітету;

- визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області (реквізити невідомі, запит не здійснюється) про завершення опалювального сезону 2024-2025 років протиправним, не за змістом пункту 8 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019р. №830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021р. №1022), передчасним із позбавленням права ОСОБА_1 за п.5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх надання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості;

- визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 22.10.2024р. №2056 "Про встановлення тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, які надає комунальне підприємство "Лозоваводосервіс" протиправним без випередження зростання доходів населення над зростанням цін/тарифів, що порушує Конституцію України, Цивільний Кодекс, Європейську соціальну хартію, ратифіковану Україною;

- визнати рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 24.12.2024р. №2508 "Про коригування ціни послуги з управління багатоквартирними будинками" протиправним;

- стягнути з Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича кошти, в якості моральної шкоди, у розмірах станом на 01.05.2025р. - 46 402,50 грн. із збільшенням за кожний місяць розгляду справи.

Ухвалою суду від 11.11.2025 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог, а саме:

- визнати дії, бездіяльність і рішення суб`єкта владних повноважень - Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича, протиправними, та не просто протиправними, а у подальшому протиправними всупереч правової позиції Верховного Суду по справі №629/1261/15а, за невиконання вимог статей 17, 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні " від 21.05.1997р. №280/97-ВР через незабезпечення Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 14.11.2017р. №2205-VIII, статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-ХІІ, що порушують право ОСОБА_1 на перерахунок вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості прямо передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024р. №127, що порушують право ОСОБА_1 на оскарження питань щодо соціального захисту (стаття 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), що порушують право ОСОБА_1 за статтями 18, 19 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. №393/96-ВР, за рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2011р. №1005, що порушують право на публічну інформацію за запитами на рішення виконавчого комітету;

- стягнути з Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича кошти, в якості моральної шкоди, у розмірах станом на 01.05.2025р. - 46 402,50 грн. із збільшенням за кожний місяць розгляду справи.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 року по справі № 520/11907/25 скасовано.

Справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 18.02.2026 р. справу прийнято до провадження судді Кухар М.Д., прийнято уточнення позовних вимог; призначено справу до розгляду в спрощеному провадженні у складі судді Кухар М.Д..

Ухвалою суду від 17.03.2026 року прийнято уточнення позовних вимог в частині збільшення суми моральної шкоди в розмірі 64343,68 грн.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Лозівського міського Голови - Степанова Сергія Федоровича суб`єкта владних повноважень щодо неналежного розгляду скарг ОСОБА_1 від 09.12.2014 та від 19.01.2015. Зобов`язано Лозівського міського голову - Зеленського Сергія Володимировича забезпечити розгляд, скарг ОСОБА_1 від 09.12.2014, від 19.01.2015. Зобов`язано Лозівського міського голову - Зеленського Сергія Володимировича вирішити питання щодо особистого прийому ОСОБА_1 згідно затвердженого графіку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 20.06.2023 року у справі № 629/1261/15-а прийнято рішення, яким касаційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.06.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2021 залишено без змін.

У висновках Верховного суду значиться наступне:

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню та для належного захисту прав слід визнати протиправною бездіяльність Лозівського міського голови - Степанова Сергія Федоровича щодо неналежного розгляді/ скарг ОСОБА 1 від 09 грудня 2014 року та 19 січня 2015 року.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до постанови Лозівської міської виборчої комісії Харківської області «Про визнання Лозівського міського голови - Зеленського Сергія Володимировича обраним» від 28 жовтня 2015 року №100 Лозівським міською головою є ОСОБА_2 .

Відповідно, суди правильно дійшли висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Лозівського міського голову - ОСОБА_2 забезпечити розгляд скарг ОСОБА_1 від 09 грудня 2014 року та 19 січня 2015 року та вирішити питання щодо особистого прийому позивача згідно затвердженого графіку.

Тобто, міський голова Сергій Зеленський як правонаступник ОСОБА_3 забезпечив розгляд скарг ОСОБА_1 та вирішив питання особистого прийому. Дії/бездіяльність міського голови Сергія Зеленського у даній судові справі не визнавались неправомірними.

Слід зазначити, що в результаті розгляду даної справи позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, рішення суду набрало законної сили та виконано з боку міського голови Сергія Зеленського у повному обсязі.

Таким чином, суд не вбачає з наведеного жодного причинно-наслідковий зв`язку між висновком суду справі № 629/1261/15а та «діями чи бездіяльністю», на думку позивача, з боку міського голови Сергія Зеленського.

При цьому, як встановлено судом, Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу виконання даного рішення суду діючим міським: головою або невиконання вимог статей 17, 42 Закону України 'Про місцеве самоврядування в Україні" через незабезпечення Закону України "Про житлово-комунальні послуги , статті 15 Закону України "Про статус ветеранів, війни, гаранти їх соціального захисту».

Суд вказує, що стаття 17 Закону України «Про місцеве самоврядування» регулює відносини органів місцевого самоврядування з юридичними особами, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад (Міський голова є головною посадовою особою, його посада не відноситься до органів місцевого самоврядування).

Стаття 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначає безпосередньо повноваження сільського, селищного, міського голови.

Стаття 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на які саме пільги можуть претендувати сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни, Захисників і Захисниць України.

Означені вище норми, на думку Позивача не виконані міським головою, та, як наслідок, порушують право ОСОБА_1 на перерахунок вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної я кості прямо передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2024 № 127.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до п 2 постанови Кабінету Міністрів України № 127 від 06.02.2024 «Деякі питання здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості», постанова не застосовується на територіях, які включено до затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією - з дати виникнення можливості бойових дій до дати припинення можливості бойових дій та протягом трьох місяців з дати припинення такої можливості. Лозівська міська територіальна громада з 24.02.2022 та на момент розгляду справи перебуває в зоні можливих бойовикові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначена постанова наразі не підлягає застосуванню не території міста Лозова, а отже і право на будь-який перерахунок вартості комунальних послуг в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України у Позивач; не виникло, як наслідок і не порушені його права та інтереси.

Щодо твердження ОСОБА_1 про порушення з боку міського голови права на оскарження питань щодо соціального захисту (стаття 22 Заков України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), ні порушують право ОСОБА_1 за статтями 13, 1.9 Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996р. № 393/96-ВР, за рішенням виконавчого комітету міської ради від 30.11.2011р. № 1005, порушують право на публічну інформацію за запитами на рішення виконав чого комітету».

Стаття 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає порядок оскарження рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги.

Статтями 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» окреслені права громадянина при розгляді заяви чи скарги та обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Судом встановлено, що Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу порушень з боку міського голови.

Матеріалами справи підтверджено, що звернення та запити позивача розглядаються у строки та в порядку визначеному Законами України «Про звернення громадян» та «Про доступ до публічної інформації».

Суд вказує, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Аналогічна, норма, міститься і в ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», відповідно до якої органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Міський голова входить до системи місцевого самоврядування, що визначено ч.1 ст.5 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначені повноваження міського голови.

Таким чином, Лозівський міський голова є посадовою особою Лозівської міської територіальної громади з чітким колом повноважень.

Як визначено ч. ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на його засіданнях.

Виконавчий комітет, як випливає із положень ч.1 ст.11 Закону України «Пре місцеве самоврядування в Україні», є виконавчим органом міської ради. Частиною 2 цієї статті визначено, що виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних ) містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснень делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним! відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з ч.3 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські, голова виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподіл повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вказує, що Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму рішенні від 14 грудня 2011 року №19- рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію також викладено в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим позовом.

Отже, під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів особи, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення ДІЇ);

безсторонньо (неупереджено);

добросовісно; розсудливо;

з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи не справедливій дискримінації;

пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи, діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як поданим у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). у

Зважаючи на те, що дана позовна, вимога ОСОБА_1 до міського голови обгрунтована лише посиланням лише на певні норми законів, які, на думку позивача, не виконуються (порушуються) міським головою та «позицію Верховного суду» за відсутності доказів таких порушень, суд робить висновок, що наявні підстави для відмови у задоволенні даної вимоги.

Суд вважає, що Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтується вимога, не надано обґрунтованих доказів достатніх стверджувати, що з боку міського голови Сергія Зеленського наявні ознаки бездіяльності та неналежного здійснення своїх повноважень, визначених законом.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 64343,68 грн.

Суд вказує, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним: із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості; тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня: страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу, належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. З, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Проте, як встановлено судом, відповідної до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України вимоги щодо протиправності дій у контексті обраного самостійного способу захисту не сформульовано.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив, що позивачем не зазначено якими діями (рішенням, бездіяльністю) порушені його права та законні інтереси з боку міського голови та не надано відповідні докази таких порушень.

Вимога про стягнення моральної шкоди не конкретизована щодо наслідків, які передували відшкодуванню такої шкоди.

Суд вказує, що п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України визначено, що у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Адміністративне судочинство здійснюється з метою захисту конкретного порушеного суб`єктивного права, що належить особі, тому зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло.

Позивачем у позовній заяві не зазначено з яких міркувань він виходив, заявляючи про відшкодування моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується та не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні (Постанова ВС КАС від 21 грудня 2018 року у справі № 803/1252/17, адміністративне провадження № К/9901/50685/18 (ЄДРСРУ № 78808400)).

Аналізуючи зміст заявленої вимоги до міського голови про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вона є не обґрунтованою та безпідставною.

Позивачем, протиправність дій міського голови не доведена належними та допустимими доказами, а отже вимога не підлягає задоволенню.

Судом також встановлено, що протягом 2024-2025 року ОСОБА_1 не звертався до комунальних підприємств міста Лозова, що надають йому комунальні послуги з заявами чи скаргами на якість надання таких послуг.

Також встановлено, Позивач з травня 2023 року не здійснює жодних платежів за отримані комунальні послуги.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що Позивач не довів суду наявності підстав для захисту його порушеного права та/або інтересу, в контексті позовних вимог до Відповідача, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, перевіривши згідно наведеної норми оскаржувані в цій справі рішення, суд вважає, що їх прийнято обґрунтовано, із урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку. Інші доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 9, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Лозівського міського голови Зеленського Сергія Володимировича (вул. Ярослава Мудрого, буд. 1,м. Лозова,Лозівський р-н, Харківська обл.,64602, Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 1,м. Лозова, Лозівський район, Харківська область,64602, ) визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії- залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.