Справа № 400/4842/25
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

18 березня 2026 року

м. Київ

справа №400/4842/25

адміністративне провадження №К/990/9236/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Бевзенка В.М., Єзерова А.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року (суддя Гордієнко Т.О.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (колегія у складі суддів Джабурія О.В., Вербицької Н.В., Кравченка К.В.)

у справі № 400/4842/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - ГУ ПФ України в Миколаївській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Миколаївській області щодо не проведення перерахунку пенсії з 01.02.2020 та з 01.02.2023 на підставі оновлених довідок від 01.04.2025 за № 9/3-941 та № 9/3-944 про розмір грошового забезпечення, складених Департаментом з питань виконання кримінальних покарань станом на 29.01.2020 та 01.01.2023, надісланих листом від 02.04.2025 № 2369/9/3/7-52 25 до ГУ ПФ України в Миколаївській області;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2020 та з 01.02.2023 на підставі оновлених довідок від 01.04.2025 № 9/3-941 та № 9/3-944 про розмір грошового забезпечення, складених Департаментом з питань виконання кримінальних покарань станом на 29.01.2020 та 01.01.2023, з урахуванням виплачених сум;

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром з 01.03.2025 при нарахуванні індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році»;

- зобов`язати відповідача здійснити без обмеження максимальним розміром нарахування та виплату з 01.03.2025, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.08.2025, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Миколаївській області щодо здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.03.2025 з обмеженням її максимальним розміром. Зобов`язано ГУ ПФ України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2025 без обмеження її розміру максимальним. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

02.03.2026 від позивача до Верховного Суду надійшла касаційна скарга позивача, в якій останній просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.08.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а натомість прийняти нове рішення про задоволення відповідної частини позовних вимог.

Підставою касаційного оскарження судових рішень визначив п. 3 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), яку мотивує неправильним застосуванням судами першої та апеляційної інстанцій положень Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок), затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, а саме: суди помилково застосували п. 23 і 24 Порядку № 3-1 у редакції, чинній до 02.03.2023, замість чинного на момент виникнення спірних правовідносин, - п. 3 розд. І названого Порядку. Також позивач вважає, що п. 3 розд. І Порядку № 3-1 не містить вимог щодо обов`язковості наявності заяви пенсіонера, якщо документи до органу Пенсійного фонду України надійшли від уповноваженого органу. Одночасно вказує на відсутність висновку Верховного Суду з питання чи є обов`язковою умовою для перерахунку пенсії подання пенсіонером заяви згідно з Порядком № 3-1, якщо територіальний орган Пенсійного фонду України вже отримав оновлену довідку про розмір грошового забезпечення безпосередньо від уповноваженого органу в порядку міжвідомчого обміну.

Крім того покликається на пп. «а» і «в» п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України (тобто, касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; ця справа має виняткове значення для позивача).

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що за змістом норм ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Наведені положення процесуального закону дають підстави вважати, що суд касаційної інстанції може відкрити касаційне провадження виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, зазначених скаржником у касаційній скарзі. При цьому мотиви особи, що подає касаційну скаргу, щодо незгоди з судовим рішенням мають бути викладені з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати норму права щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

При цьому оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України, вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Суд звертає увагу скаржника, що лише посилання у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування відповідної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Так, покликання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо правозастосування п. 3 розд. І Порядку № 3-1 у спірних правовідносинах вчинене ним без урахування змісту зазначеної норми, якою визначено, що заява про перерахунок пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію, та необгрунтоване необхідністю формуванням висновку касаційного суду у взаємозв`язку з посиланням на встановлені судами обставини справи.

Верховний Суд зауважує, що на стадії відкриття касаційного провадження, касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Крім того, згідно з положеннями ч. 4 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.

Миколаївський окружний адміністративний суд в ухвалі від 19.05.2025 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У такому разі ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У контексті наведеного Суд звертає увагу скаржника на те, що для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Вжите ж законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

У той же час оцінка «значного суспільного інтересу» до розгляду справи та її винятковості може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має таке значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Разом з тим, позивач у касаційній скарзі не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами в інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права.

Скаржник також не наводить переконливих аргументів щодо наявності значного суспільного інтересу безпосередньо до цієї справи; не зазначає обставин, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.

Згідно з ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням скаржнику десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали про залишення касаційної скарги без руху для подання примірників уточненої редакції касаційної скарги із наведеним у ній обгрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбачених ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 329, 330, 332 КАС України, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 400/4842/25 залишити без руху.

2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

3. Встановлений судом строк може бути продовжений за заявою особи, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з дією воєнного стану в Україні.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя В.М. Бевзенко

Суддя А.А. Єзеров