Справа № 320/41841/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Київ справа №320/41841/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області, щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України «Про судоустрій та судовий статус суддів» з лютого 2023 року, яке повинно бути на рівні не нижчому ніж рівень місячного грошового забезпечення поліцейського;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно до пункту 2 статті 165 Закону України «Про судоустрій та судовий статус суддів» включно з додатковою грошовою винагородою передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України № 168 (зі змінами) від 28.02.2023 з лютого 2023 року в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у місті Києві та Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань за 2022 рік згідно пункту 2 статті 165 Закону України «Про судоустрій та судовий статус суддів» в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що він проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у м. Києві та Київській області та в силу пункту 2 статті 165 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 N 1402-VIII (далі - Закон N 1402, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) має право на отримання грошового забезпечення з лютого 2023 року не менше ніж у поліцейського в місті Києві, з урахування всіх складових грошового забезпечення, в тому числі додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України N 168 від 28.02.2022 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі по тексту також - Постанова N 168).

Також позивач зазначив, що відповідач протиправно не здійснив йому нарахування та виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірі не менше ніж у поліцейських, які несуть службу в м. Києві.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2023 року відкрите спрощене провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачам надати суду відзив на адміністративний позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Територіальне управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що виплата грошового забезпечення співробітникам Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області здійснюється виключно в межах фондів оплати праці, затверджених у кошторисах Управління.

Відповідач зауважив, що для видання наказу про виплату співробітникам Управління додаткової винагороди, передбаченої Постановою N 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату.

Натомість, у затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на відповідний рік, а також кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою N 168, не передбачено, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату. На переконання відповідача, виплата позивачу додаткової допомоги без відповідного фінансування є перевищенням повноважень та призвело б до порушення вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим бездіяльність Територіального управління щодо невиконання Постанови N 168 відсутня.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , згідно з службовим посвідченням співробітника Служби судової охорони серії НОМЕР_1 від 11.10.2021 проходить службу в Територіальному управлінні Служби судової охорони у місті Києві та Київської області та перебуває на посаді контролера 1 категорії 2 відділення особистої безпеки суддів, підрозділу забезпечення особистої безпеки суддів ВАКС в Територіальному управлінні Служби судової охорони у місті Києві та Київської області, присвоєно спеціальне звання старший сержант Служби судової охорони.

Згідно з витягом з Державного реєстру фізичних осіб платників податків № F1401804 від 18.09.2023 позивач отримав наступне грошове забезпечення: лютий місяць 2023 року 14952,65 грн, березень 2023 року - 14952,65 грн, квітень місяць 2023 року 17609,65 грн, травень 2023 року 23103,60 грн, червень 2023 року 20430,40 грн, липень 2023 року 34626,54 грн (загальні надходження з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі місячного грошового забезпечення 17313,27 грн), серпень 2023 року 17313,27 грн.

Не погоджуючись з розміром свого грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Це принцип спеціально-дозвільного типу правового регулювання, що обмежує державні органи у виборі варіантів або моделей поведінки. Застосування такого принципу є гарантією від зловживань з боку держави та її органів. Дії органів державної влади, вчинені поза межами законодавчих повноважень або у непередбачений законом спосіб, є неправомірними.

Що стосується конкретних положень законодавства, то статті 161 та 165 Закону України N 1402 визначають, що Служба судової охорони є державним органом, підзвітним Вищій раді правосуддя та підконтрольним Державній судовій адміністрації України.

Встановлення грошового забезпечення співробітникам Служби здійснюється Кабінетом Міністрів України, а саме порядок виплати грошового забезпечення визначається Державною судовою адміністрацією.

Згідно з Порядком виплати грошового забезпечення (Порядок N 384), виплата здійснюється щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця.

Позивач заявив вимогу щодо нарахування грошового забезпечення на рівні поліцейських у місті Києві з лютого 2023 року.

Однак суд зазначає, що позивач не конкретизував, яку саме посаду поліцейського він вважає прирівняною до своєї посади, що є необхідним для підтвердження обґрунтованості вимог. Лист Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.09.2023 № 759зі/41/5/05-2023 лише підтверджує, що поліцейські в місті Києві отримують грошове забезпечення на рівні 22 100 грн, однак цього недостатньо для підтвердження заниженого розміру грошового забезпечення позивача.

У зв`язку з відсутністю належних доказів щодо рівня грошового забезпечення позивача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у частині нарахування та виплати грошового забезпечення позивача на рівні поліцейського.

Що стосується додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, суд зазначає, що до 20.01.2023 співробітники Служби судової охорони мали право на таку винагороду. Однак постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.2023 № 43 було виключено співробітників Служби судової охорони з переліку осіб, які мають право на додаткову винагороду в період воєнного стану з 21.01.2023. Постанова № 43 є чинною та не оскаржена, а відтак суд не може визнавати її протиправною у межах даного провадження враховуючи підстави та предмет позову.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що з 21.01.2023 відповідач не мав обов`язку нараховувати та виплачувати позивачу додаткову винагороду відповідно до Постанови № 168, оскільки позивач був виключений із числа осіб, які підлягають такій виплаті. Тому суд відхиляє вимогу позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду з лютого 2023 року.

Щодо права позивача на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в розмірах не менше ніж була нарахована та виплачена поліцейським, які несуть службу в м. Києві, суд вважає необхідним вказати таке.

За приписами ч. 3 п. 3 Постанови N 289 визначено право Голові Служби судової охорони в межах асигнувань, що виділяються на утримання Служби судової охорони, забезпечувати надання один раз на рік співробітникам Служби судової охорони матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення) та допомоги на оздоровлення (в розмірі місячного грошового забезпечення).

Відповідно до п. 36 Порядку N 384 співробітникам один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі матеріальна допомога) у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги, порядок її виплати встановлюються за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого у кошторисі Служби.

Механізм виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони визначає Порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань співробітникам Служби судової охорони, затверджений Наказом Служби судової охорони від 09.09.2020 N 481 (далі Порядок N 481).

Відповідно до п. 3 Порядку N 481 співробітникам Служби один раз на рік у межах асигнувань на виплату грошового забезпечення надається матеріальна допомога у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 6 Порядку N 481 надання матеріальної допомоги співробітникам територіальних управлінь Служби здійснюється на підставі наказів начальників територіальних управлінь Служби.

Відповідно до пунктів 8-10 Порядку N 481 розмір матеріальної допомоги для співробітників Служби встановлюється за рішенням Голови Служби з урахуванням розміру фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі Служби.

Рішення про надання матеріальної допомоги та встановлення черговості її отримання приймається комісією центрального органу управління, територіального управління Служби на підставі рапортів співробітників Служби та довідок, наданих фінансовим підрозділом центрального органу управління, територіального управління Служби про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати матеріальної допомоги.

Положення про комісію та персональний склад комісії затверджується наказом Служби (начальника територіального управління Служби).

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту співробітника Служби в кожному конкретному випадку.

Співробітник подає рапорт про надання матеріальної допомоги до Голови Служби (начальника територіального управління Служби), який надає цей рапорт на розгляд комісії.

Перед поданням рапорту про надання матеріальної допомоги співробітник погоджує з фінансово-економічним підрозділом можливість проведення такої виплати та розмір матеріальної допомоги.

Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується Головою Служби (начальником територіального управління Служби), і разом з рапортами співробітників Служби та іншими документами передається до кадрового підрозділу для підготовки проекту наказу про виплату матеріальної допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється відповідно до наказу Служби (начальника територіального управління Служби).

Матеріальна допомога співробітникам надається за місцем штатної служби.

З системного аналізу наведених норм права вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається працівнику служби судової охорони за наявності двох умов: 1) подання працівником рапорту на отримання відповідної допомоги; 2) наявність відповідних бюджетних асигнувань на зазначені цілі.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з відповідним рапортом у 2022 році, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині також.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює оцінку доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили, а належність, допустимість, достовірність кожного доказу та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності визначаються судом з урахуванням предмета доказування у конкретній справі.

Водночас обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи не ототожнюється з обов`язком надавати детальну оцінку кожному доказу чи кожному доводу сторін окремо. Процесуальний закон вимагає від суду наведення мотивів, з яких він виходив при ухваленні рішення, однак не передбачає необхідності формального аналізу всіх без винятку аргументів, якщо такі аргументи є повторюваними, взаємопохідними або не мають визначального значення для правильного вирішення спору.

Зазначений підхід відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, відповідно до якої судове рішення вважається належно вмотивованим тоді, коли з його змісту вбачається, що суд дослідив обставини справи в їх сукупності, визначив юридично значимі факти та надав оцінку тим доказам і доводам, які впливають на висновок щодо прав і обов`язків сторін.

У цій справі судом досліджено всі надані сторонами докази у їх сукупності та взаємному зв`язку. Отже, відсутність у рішенні розгорнутої оцінки кожного доказу чи кожного аргументу не свідчить про їх ігнорування, а є наслідком реалізації судом принципів процесуальної економії, змагальності та концентрації доказування, з урахуванням визначених законом меж предмета доказування та повноважень суду.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.03.2026.

Суддя Панченко Н.Д.