Справа № 420/7741/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/7741/25
Головуючий І інстанції: Харченко Ю.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про розподіл судових витрат у справі за апеляційною скаргою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року (у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу, -
17.03.2025р. начальник Відділу з банкрутства по Південному регіону Управління банкрутства Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Лазарєв Д.А. звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 14.02.2025р. №641/12-05 про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді «догани».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Одеса) від 14.02.2025р. №641/12-05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 ». Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1612 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 24.06.2025р. подав апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2026р. апеляційну скаргу Одеської митниці - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.05.2025р. - без змін.

Водночас, під час апеляційного перегляду даної справи судом не було вирішено питання про судові витрати на правничу допомогу.

04.02.2026р. від позивача на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просив здійснити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з апеляційним розглядом справи, а саме витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі - 23000 грн.

За правилами ч.3 ст.252 КАС України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши зміст ухваленого у цій справі судового рішення та доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Підстави та умови, за яких суд може ухвалити додаткове судове рішення, визначені у ст.252 КАС України, згідно з ч.1 якої, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення (ч.2 ст.252 КАС України).

Так, за змістом ст.16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Статтею 16 КАС України регламентовано, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За приписами ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено положеннями ч.ч.1,7 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або ж якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У силу ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, з-поміж іншого, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження чи заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Окрім того, варто зазначити, що у відповідності до п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява №58442/00), суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Слід звернути увагу на те, що правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні врегульовано Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 вищевказаного Закону, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст.ст.27,30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати та умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що адвокатський гонорар може існувати у двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення, а саме: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

У п.3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009р. №23-рп/2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів та звернень, довідок, заяв, скарг, а також здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц).

Так, матеріалами цієї справи підтверджується, що з метою отримання професійної правничої (правової) допомоги, 26.02.2025р. між позивачем та адвокатом Сизовою І.А. було укладено договір про надання правничої допомоги №01-25.

На виконання вимог п.3 договору про надання правової допомоги від 26.02.2025р. за №01-25, між позивачем та його представником було укладено додаткову угоду від 18.07.2025р., згідно з п.2 якої, вартість послуг у суді апеляційної інстанції складає 23000 грн.

Позивачу, згідно з додатковою угодою від 18.07.2025р., надано наступні послуги: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (15000 грн.), підготовка клопотання про застосування заходів процесуального примусу (4000 грн.), підготовка процесуальних документів: клопотання про видачу копії судового рішення (2000 грн.), підготовка процесуальних документів: клопотання про видачу виконавчих листів у справі (2000 грн.).

Актом приймання-передавання виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 26.02.2025р. №01-25 підтверджується факт надання відповідних послуг.

Всього надано комплекс правової допомоги у суді апеляційної інстанції у даній справі у сумі 23000 грн.

На переконання колегії суддів, надані позивачем документи дійсно дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх загальну вартість.

У той же час, при вирішенні питання розподілу витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, судова колегія звертає увагу на те, що справа даної категорії, відповідно до предмету спору, є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження (без виклику сторін) за наявними у ній матеріалами. Підготовка ж цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної, технічної роботи та витраченого адвокатом часу на складення відзиву, що свідчить про необґрунтоване завищення розміру правової допомоги за складання такого відзиву на апеляційну скаргу і, як наслідок, необхідність зменшення розміру судових витрат, що заявлені позивачем до стягнення.

Складений представником позивача відзив на апеляційну скаргу фактично не містить нових обґрунтувань та доводів, що б потребували від адвоката докладання додаткових зусиль.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що 31.07.2025р. представником Лазарєва Д.А. дійсно було подано клопотання про застосування до відповідача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі від 0,3 до трьох прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, представником Лазарєва Д.А., у даному випадку, не було доведено факту зловживання відповідачем процесуальними правами, які б мали ознаки складу процесуального порушення. Із заявлених стороною позивача матеріалів неможливо було достеменно встановити такий факт, що унеможливило застосування до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заходів реагування.

Судом апеляційної інстанції в межах цієї справи не було виявлено вчинення дій (бездіяльності) відповідачем, які б могли бути розцінені як недобросовісне виконання процесуальних обов`язків. Як наслідок, клопотання представника позивача було залишене судом апеляційної інстанції без задоволення як необґрунтоване та безпідставне.

Також, колегія суддів не залишає поза увагою і той факт, що клопотань як про видачу копії ухваленого судового рішення (таке було доставлене до електронного кабінету позивача), так і виконавчих листів представником позивача до П`ятого апеляційного адміністративного суду не було подано, а тому і заявлення до стягнення з відповідача суми відповідних судових витрат є безпідставним.

Суд не оспорює права адвоката (адвокатського об`єднання) самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні розміру гонорару врахована складність даної справи та інші істотні обставини. Наявні у матеріалах справи документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі (23000 грн.) з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, приписи ч.5 ст.134 і п.2 ч.9 ст.139 КАС України, несуттєву складність справи, яка, у свою чергу, не мала публічного інтересу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, а також виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що понесені позивачем витрати (23000 грн.) є явно неспівмірними, належним чином необґрунтованими та явно завищеними.

В обсязі встановлених обставин, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для їх зменшення та стягнення з Одеської митниці на користь позивача судових витрат у загальному розмірі - 5000 грн., що відповідає вимогам «розумності» та «співмірності».

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).

Керуючись ст.ст.131,134,139,252,311 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат у справі - задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені в суді апеляційної інстанції судові витрати на правничу допомогу у розмірі - 5000 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

У стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови виготовлено: 17.03.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.А. Голуб

В.О. Скрипченко