Справа № 160/36255/25
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савченка А.В.
при секретарі судового засідання Коростильові П.О.
третьої особи Голенка Є.А.
22 грудня 2025 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ус Віти Олегівни від 13.11.2025 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №160/2204/22 виданого 18.08.2023 Дніпропетровським окружним адміністративним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу правового забезпечення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження є передчасною та такою, що прийнята з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки рішення суду про поновлення його на роботі фактично не виконано.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк у десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків, визначених в ухвалі суду, а саме: надати суду докази сплати судового збору.
На виконання ухвали суду від 30.12.2025 р., позивачем було надано платіжну квитанцію про сплату судового збору.
Наступне засідання призначено на 19.02.2026р. о 15:00 год.
13 лютого 2026 року від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Наступне засідання призначено на 05.03.2026р. о 14:00 год.
05 березня 2026 року від позивача надійшли заяви про розподіл судових витрат.
05 березня 2026 року від позивача надійшли заяви про ознайомлення з матеріалами справи.
У судове засідання 05.03.2026р. з`явився позивач. Судом проголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду від 05.03.2026р. Суд ухвалив відкласти розгляд справи на 12.03.2026р. о 16:30 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2026р. залучено Головне управління ДФС у Дніпропетровській області у якості третьої особи.
10 березня 2026 року від Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшли пояснення по справі, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що виконавче провадження було правомірно завершено державним виконавцем без порушення закону. Водночас ГУ ДФС перебуває у стані припинення у зв`язку з реорганізацією, всі працівники звільнені, фінансування та кошторис відсутні, що унеможливлює виконання судового рішення.
12 березня 2026 року від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.
У засідання 12.03.2026р. з`явився позивач та представник третьої особи. Суд ухвалив призначити наступне засідання на 16.03.2026р.
13 березня 2026 року від позивача надійшли пояснення по справі.
У засідання 16.03.2026р. з`явився позивач та представник третьої особи. Судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Позов задоволено.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Суд встановив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022р. по справі № 160/2204/22 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача: Державна фіскальна служба України та Головне управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку залишено без задоволення.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.04.2023р. по справі №160/2204/22 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.12.2022 в адміністративній справі №160/2204/22 скасовано та прийнято постанову, якою:
- визнано протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 23.12.2021 №184-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».
- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу правового забезпечення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
- стягнуто з Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2021 року по 20.04.2023 року (по день винесення рішення) у розмірі 178 444,87 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
На виконання рішення видано виконавчий лист по справі №160/2204/22.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73694296.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.11.2025 № 73694296 виконавче провадження закінчено відповідно до п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
«Про виконавче провадження» №1404-VIII (далі також Закон №1404-VIII), статтею 1 якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2ст.18 Закону №1404-VIIIвиконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п.1 ч.3, ч.4ст.18 Закону №1404-VIII).
Частинами 1-3статті 63 Закону №1404-VIIIвстановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження
Таким чином закінченню виконавчого провадження передує послідовне виконання наступних виконавчих дій, зокрема перевірка виконання рішення боржником.
Отже спірним у даному випадку є повнота заходів, вжитих державним виконавцем задля примусового виконання рішення суду на користь позивача, а також правомірності постанови про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч.3ст.18 Закону №1404-VIIIвиконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону(п.1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (п.10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (п.22).
Отже, розглядаючи позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом №1404-VIIIна виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що за наслідками прийняття постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що в межах спірних правовідносин виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження не перевіривши факт його реального виконання і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.
Матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем законодавчих приписів, передбачених ч.3ст.18 Закону №1404-VIII.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.
Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Вищевказаний висновок сформований Верховним Судом у постанові від 02.11.2023 по справі №580/4398/22.
Таким чином суд дійшов висновку про неправомірність прийнятої постанови про закінчення виконавчого провадження та наявність підстав для її скасування.
Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).
Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.
За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
З урахуванням наведеного суд вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Беручи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову з викладених вище підстав.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Керуючись ст. 241-246, 250 КАС України, суд,
Позов - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 13.11.2025 ВП №73694296 про закінчення виконавчого провадження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції відповідно до ст.272 КАС України.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 287 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення відповідно до ч.6 ст.287 КАС України.

Повний текст рішення суду складений 17 березня 2026 року.

Суддя А.В. Савченко