Справа № 160/14859/25
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 березня 2026 року Справа №160/14859/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Врона О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/14859/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2- Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 у справі №160/14859/25 позовну заяву ОСОБА_1 до 1 Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2-Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Комунального некомерційного підприємства «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними дії та зобов`язання вичинити певні дії, задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП "Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва" №120/25/509/Р від 04.03.2025.

Визнано протиправною бездіяльність Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, яке виявляється у ігноруванні поданої заяви та запиту позивачем, відносно переогляду групи інвалідності внаслідок підвищення групи інвалідності на ступінь вище у відповідності до вимог положень ч. 17 ст. 7 Закону України Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні №2961-IV від 06.10.2005 року.

Зобов`язано Центр оцінювання функціонального стану особи Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України провести повторний огляд Де ОСОБА_2 та прийняти рішення щодо встановлення групи інвалідності.

В решті позовних вимог, відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року в адміністративній справі № 160/14859/25 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними і скасовано рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» № 120/25/509/Р від 04.03.2025 та рішення Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» №ОР-265 від 24.07.2024. Зобов`язано Центр оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» від 04.03.2025 № 120/25/509/Р щодо встановлення ОСОБА_3 3 групи інвалідності без урахування ч. 17 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» № 2961-IV від 06.10.2005, із обов`язковим врахуванням висновків суду, наведених у цій постанові. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Судове рішення набрало законної сили 25.11.2025 .

Де ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 25.11.2025 у справі №160/14859/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2- Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач просить зобов`язати Центр оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» у визначений судом строк виконати постанову суду апеляційної інстанції і повторно розглянути заяву ОСОБА_1 із обов`язковим урахуванням правових висновків суду, зокрема щодо застосування частини 17 статті 7 Закону України № 2961-IV.

В обґрунтування заяви позивачем вказано, що Центром оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» на виконання постанови суду апеляційної інстанції 15.01.2026 прийнято рішення №1808/26/423, яке, як вказує позивач, не забезпечило виконання судового рішення по суті, оскільки правові висновки суду апеляційної інстанції не були реалізовані; встановлена судом незаконність дати настання інвалідності не була усунута; при вирішенні питання про застосування частини 17 статті 7 Закону № 2961-IV боржник підмінив юридичний критерій необоротної втрати органу або його функції медичними показниками гостроти зору; результат повторного розгляду повністю відтворює попередній незаконний результат.

Ухвалою суду від 25.02.2026 призначено до розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/14859/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2- Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії , в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.

Запропоновано Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» надати пояснення з приводу поданої позивачем заяви із підтверджуючими доказами до 05.03.2026.

Позивачем були подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що незважаючи на чітко визначений апеляційним судом обов`язок, відповідач, здійснюючи так зване «виконання» постанови, фактично пов`язав її реалізацію з моєю фізичною явкою, посилаючись на «неприбуття», та використав це як формальне обґрунтування для збереження попереднього результату. Таким чином, відповідач відновив скасований судом обов`язок проходження медичного огляду, хоча такий обов`язок прямо не передбачений резолютивною частиною апеляційної постанови.

Апеляційним судом було прямо встановлено незаконність визначеної відповідачем дати настання інвалідності та необхідність застосування частини 17 статті 7 Закону України №2961-IV. Однак зазначені правові висновки суду не були реалізовані, що свідчить про відсутність реальних правових наслідків судового захисту та фактичне ігнорування обов`язковості судового рішення.

Позивачем були подані 30.01.2026, 09.02.2026, 13.02.2026, 18.02.2026, 19.02.2026, клопотання про долучення додаткових доказів.

09.02.2026 позивачем подані до суду додаткові пояснення, в яких він звертає увагу суду, що обставини невиконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції стали предметом розгляду профільних комітетів Верховної Ради України, зокрема Комітету Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів, Комітету Верховної Ради України з питань прав людини, а також Комітету Верховної Ради України з питань правової політики.

За результатами розгляду звернення вказані парламентські комітети, діючи в межах здійснення парламентського контролю, довели інформацію до відома народних депутатів України як суб`єктів права законодавчої ініціативи, а також звернулися до органів виконавчої влади з метою отримання пояснень та реагування на викладені факти.

19.02.2026 позивачем подані додаткові пояснення, в яких він зазначає, що відповідно до висновку МРТ орбіт, зорових нервів та хіазми від 18.02.2026 під час дослідження встановлено: витончення інтраорбітальних частин обох зорових нервів у динаміці; зменшення їх товщини у порівнянні з попереднім дослідженням від 20.08.2024 року; МР-ознаки атрофії обох зорових нервів, що посилилась у динаміці.

Новий доказ, вказує позивач, не лише підтверджує необоротний характер ураження, але і свідчить про відсутність підстав для повторної оцінки стану замість застосування вимог закону.

27.02.2026 позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з клопотанням, в якому повідомив, що з 23.02.2026 року було розпочато проведення судово-медичної експертизи щодо наявності у позивача необоротної втрати функції органу та повної стійкої втрати функціонального призначення органу зору.

Позивач просив врахувати обставину проведення судової експертизи щодо наявності необоротної втрати функції органу та повної стійкої втрати функціонального призначення органу зору у позивача та відкласти вирішення питання у порядку судового контролю до отримання відповідного експертного висновку.

01.03.2026 позивачем подано клопотання про взяття до відома факту залучення позивачем експерта для проведення дослідження обставин, що потребують спеціальних знань.

08.03.2026 позивач звернувся з клопотанням про поновлення строку подання висновку спеціаліста з судового-медичної експертизи №123-09-2026.

Суд зазначає, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд не здійснює власну оцінку підставності прийняття певного висновку, причинного зв`язку між захворюваннями позивача і проходження служби під час захисту Батьківщини, оскільки як було наголошено і судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції під час розгляду справи по суті, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. У зв"язку з наведеним, суд не приймає наданого позивачем для розгляду заяви про встановлення судового контролю висновку судового-медичної експертизи та інших медичних документів.

Метою судового контролю є перевірка виконання вже прийнятого рішення. Суд оцінює виключно матеріали, що підтверджують факт невиконання, або документи, видані після ухвалення рішення, що свідчать про вчинення дій боржником.

13.03.2026 позивачем подані пояснення, в яких він наголошує на необхідності врахування висновку спеціаліста №123-09-2026, в якому зазначено, що наявні у позивача захворювання підпадають під дію пунктів 17-а, 30-а та 31-а Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (зі змінами), що свідчить про наявність тяжких та стійких порушень функцій організму.

17.03.2026 від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» надійшли заперечення на заяву про поновлення процесуального строку щодо подання доказу та долучення висновку № 123-09-2026 від 05.03.2026.

Відповідач-1 вказує, що Реєстр атестованих судових експертів є публічним, доступним за посиланням: https://opendatabot.ua/open/certified-forensic-experts і не містить відомостей щодо судового експерта ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до відомостей публічного реєстру атестованих судових експертів Мін`юсту України https://rase.minjust.gov.ua/page/469 , щодо ОСОБА_4 , її свідоцтво експерта № 18, що підтверджувало кваліфікацію судового експерта, анульовано згідно з рішенням ЕКК ДСУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України" № 74 від 01.02.2024 у зв`язку зі звільненням 31.01.2024 згідно наказом ДСУ "Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України" №16-О від 31.01.2024.

Висновок № 123-09-2026 від 05.03.2026 р. не містить жодних відомостей, що ОСОБА_4 працює в установі, яка є суб`єктом, наділеним повноваженнями щодо проведення судових експертиз.

17.03.2026 від позивача до суду надійшли додаткові пояснення щодо заперечень відповідача стосовно висновку експерта.

Позивач вказує, що факт проведення експертного дослідження та його виконання підтверджується належними документами, зокрема договором про надання послуг, актом приймання-передачі виконаних робіт, а також платіжними документами щодо оплати проведення експертного дослідження.

Таким чином походження зазначеного доказу є належним чином підтвердженим, а сам висновок експерта отриманий у законний спосіб.

При цьому відповідач у своїх запереченнях фактично не спростовує змістовні висновки, викладені у висновку спеціаліста №123-09-2026, та не наводить жодних доказів, які б спростовували встановлені у ньому медичні обставини.

Від відповідача пояснення щодо заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/14859/25 до суду не надійшли.

В період з 02.03.2026 по 16.03.2026 суддя знаходилась на лікарняному, що підтверджується довідкою відділу управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Заява розглянута в перший день виходу судді з лікарняного.

При вирішенні заяви суд виходить з наступного.

За приписами ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні норми містить і ст. 370 КАС України, за якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав осіб.

Згідно ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 2 ст. 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 р. зазначив, що право на судовий захист, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, що остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.

Одним з механізмів, спрямованих на забезпечення ефективності судового рішення, тобто на його виконання, є судовий контроль.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Суд звертає увагу позивача на те, що постановою суду апеляційної інстанції було зобов`язано Центр оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 на рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» від 04.03.2025 № 120/25/509/Р щодо встановлення ОСОБА_3 3 групи інвалідності без урахування ч. 17 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» № 2961-IV від 06.10.2005, із обов`язковим врахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.

Відповідачем на виконання постанови суду апеляційної інстанції 15.01.2026 прийнято рішення №1808/26/423. При цьому, з розглядом ч. 17 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (як було зобов`язано судом).

Суд при встановленні судового контролю перевіряє сам факт виконання судового рішення. Чи було повторно розглянуто скаргу позивача чи прийнято рішення за скаргою в цілому.

Щодо оцінки його змісту на законність і обґрунтованість, то позивач, якщо він не згоден з таким рішенням має право звернутися з новим позовом до суду, а не оскаржувати його через судовий контроль.

Стосовно неправильної дати встановлення позивачу інвалідності, то судом апеляційної інстанції встановлено, що такою датою є 06.12.2024. Судом не зобов`язано в рішенні за результатом розгляду скарги позивача зазначати дату встановлення інвалідності

Суд звертає увагу на те, що судовий контроль не може бути спрямованим на повторний розгляд справи по суті.

З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Враховуючи, вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 248, 256, 293, 294, 295, 370, 382 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/14859/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до 1-Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», 2- Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Свято-Михайлівська клінічна лікарня м. Києва» про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона