Справа № 638/3532/26
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3532/26
Провадження № 2-а/638/110/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року Шевечнківський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Дудка Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду міста Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

24.02.2026 позивач звернувся до суду з зазначеним позов, в обгрунтування якого зазначив, що 10.02.2026 ОСОБА_1 був притягнутий інспектором 2 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Х/о до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за те, що позивач начебто керував транспортним засобом та не мав права керувати, що було оформлено постановою серія ЕНА №664261. Позивач не погоджується з оскаржуваною постановою. На вимогу працівників позивач пред`явив дійсне посвідчення водія, видане уповноваженим органом Сполученого Королівства Великої Британії у формі пластикової картки ІD- картки, із відкритими категорія «АМ», «В», «ВЕ», записи в якому виконані латинськими літерами. Позивач є громадянином України та у зв`язку з військовою агресію вимушений був проживати у Сполученому Королівстві Великої Британії, де 25.07.2024 отримав відповідне посвідчення водія. Строк дії посвідчення водія спливає 15.07.2074. Видане посвідчення водія підтверджує право керувати транспортним засобом на території України, відповідно до Віденської конвенції «Про дорожній рух», ЗУ «Про дорожній рух». Позивач вважає постанови незаконною та просить її скасувати.

24.02.2026 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано судді Семіряд І.В.

26.02.2026 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

18.03.2026 від відповідача Департамент патрульної поліції надійшла заява про закриття провадження у справі, у якій зазначено, що у результаті проведення перевірки обставин винесення оскаржуваної постанови, рішенням заступника начальника управління начальника відділу чергової частини управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції майора поліції Антона Боровкова від 17.03.2026 постанову серії ЕНА № 6642621 від 10.02.2026 скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Таким чином допущене порушення прав Позивача було виправлене самим суб`єктом владних повноважень. Жодних належних доказів в розумінні статті 72 КАС України на підтвердження продовження існування порушення своїх прав у спірних правовідносинах Позивачем суду не надано, як і не наведено обґрунтованих доводів та аргументів, яким чином оскаржувана та вже скасована постанова породжує, змінює або припиняє права та обов`язки Позивача, чи яку іншу обтяжливу дію вона справляє чи спричиняє інші негативні наслідки, які можна було б усунути шляхом надання особі судового захисту. Отже, з моменту скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у матеріально-правовому вимірі не існує порушення, яке могло б бути предметом оскарження у суді та підлягало судовому захисту. Скасувавши постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в адміністративному порядку суб`єкт владних повноважень поновив права Позивача, за захистом яких останній звернувся до суду, що є підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України. у зв`язку з чим представник відповдача просив провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6642621від 10.02.2026 за частиною другою статті 126 КУпАП закрити, понесені судові витрати залишити за позивачем.

18.03.2026 від представника позивача ОСОБА_1 Брек Л.О. надійшла заява, у якій вона просила стягнути з Департаменту патрульної поліції () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - 12165,60 грн. з яких: 10000,00 грн - сплата гонорару адвоката, 900,00 грн сплата за послуги перекладу документів, 600,00 грн- сплата нотаріального посвідчення перекладу та 665,60 грн. сплата судового збору.

18.03.2026 від представника позивача ОСОБА_1 Брек Л.О. надійшла заява, у якій остання просила провести судове засідання без позивача та представника позивача, стягнути з ДПП судові витрати.

18.03.2026 представник відповідача Департаменту патрульної поліції Федюк Д.В. надав заяву про проведення судового засідання без присутності представника відповідача, просив задовольнити заяву про закриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Постановою серія ЕНА №6642621 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у зв`язку з порушенням п. 2.1 (а) ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з позов про її скасування.

17.03.2026 рішенням заступника начальника управління начальника відділу чергової служби управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції майором поліції Боровковим А.І. постанову про накладення адміністративного стягнення серія ЕНА №6642621 від 10.02.2026, винесену інспектором взводу №2 роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Бурдою Ю.М. скасовано, а справу закрито.

Відповідно до положень п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Ч. 1 ст. 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Тобто, до адміністративного суду може бути оскаржено рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, яке впливає на права та законні інтереси особи.

Враховуючи те, що оскаржувана в даній справі постанова про накладення адміністративного стягнення скасована - відповідач фактично виконав вимоги позивача та усунув порушення його прав та інтересів, шляхом скасування оскаржуваної постанови вже після подання позову до суду.

Отже, оскаржувана в суді постанова є скасованою, у суду немає процесуальних підстав вирішувати спір, адже наразі предмет спору відсутній, допущене порушення (прийнята постанова) є скасованою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 800/369/17, зазначено, що у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.

За правилами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту цієї норми процесуального закону випливає, що вимога про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути заявлена в адміністративному позові виключно разом з вимогою про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, яка повинна бути спрямована на відновлення порушеного права.

Отже, скасувавши постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем виправлено допущено порушення та поновлено право позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Від представника позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат. Отже, суд дійшов висновку про повернення сплаченої суми судового збору позивачу.

Що стосується витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн та витрат, пов`язаних із залученням перекладача.

У постановах від 09.12.2020 у справі №1.380.2019.001303, від 27.04.2023 у справі № 260/3162/22, від 05.03.2025 у справі № 160/17422/23 та від 07.08.2025 у справі №520/25012/24 Верховний Суд зазначив, що положення частини другої статті 134 КАС України зобов`язують суд за результатами розгляду справи (у тому числі коли він закінчується закриттям провадження) провести розподіл витрат на правничу допомогу адвоката разом з іншими судовими витратами. Отже, ця норма відсилає до загального порядку розподілу судових витрат, що визначений статтею 139 КАС України. Проте указана норма не передбачає алгоритму розподілу судових витрат у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.

Водночас частина восьма статті 139 КАС України передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Отож за відсутності чіткого правового регулювання процесуальним законом розподілу судових витрат саме у спірному випадку суд має керуватися принципом, за яким судові витрати несе та із сторін, з вини якої такі витрати виникли.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.02.2026 у справі №751/4667/24.

При звернені до суду позивачем надано наступні документи: імміграційний статус (еВіза), водійське посвідчення, дозвіл на проживання, які видані у Великій Британії та викладені іноземною мовою. При цьому, вказані документи перекладені з іноземної мови на українську мову. Переклад тексту документів здійснено перекладачем ОСОБА_2 , посвідчено 17.02.2026 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєлінською К.В.

На підтвердження понесених витрат на здійснення перекладу та нотаріального посвідчення позивачем надано рахунок №6633 від 17.02.2026, у якому зазначено: переклад тексту 900 грн, нотаріальне засвідчення 600 грн. У вказаному рахунку наявна відмітка про здійснення повної передплати у розмірі 1500 грн.

Отже, витрати на здійснення та посвідчення перекладу є витратами, пов`язаними з розглядом справи та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно зі ст. 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача ОСОБА_1 представляла адвокат Брек Л.О. на підставі ордеру на надання правничої допомоги.

З акту прийняття передачі наданих послуг від 18.02.2026 вбачається, що адвокат Брек Л.О. та ОСОБА_1 склали акт про наступне: адвокат з 12.02.2026 по 18.02.2026 надав клієнту юридичні послуги, відповідно до договору про надання правничої допомоги від 12.02.2026, а клієнт прийняв надані послуги. Вартість послуг становить 10 000 грн. Консультація клієнта (первинна без вивчення документів) 1000 грн, консультація клієнта після ознайомлення з матеріалами справи та опрацювання адвокатом всіх документів 3000 грн, складання та направлення позовної заяви до суду 4000 грн, участь адвоката у судових засіданнях 2000 грн, всього 10 000 грн.

Платіжною інструкцією №254327958 від 18.02.2026 підтверджується, що ОСОБА_1 сплатив адвокату гонорар 10 000 грн.

При визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що зазначена справа не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників. Вказана справа є типовою. Адвокатом складено один процесуальний документ позовну заяву, що не є великими за обсягом та складними за змістом.

Отже, враховуючи, з урахуванням категорії справи, рівня складності юридичної кваліфікації правовідносин, обсягу наданих позивачу послуг з правничої допомоги, змісту поданих процесуальних документів, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 5000 грн.

Отже, з за рахунок бюджетних бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліціїна користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу та витрати, пов`язані з розглядом справи. Сплачену сума судового збору підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 238 КАС України, суд-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ЕНА №6642621 про накладення адміністративного стягненняпо справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліціїна користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу 5000 грн, витрати, пов`язані із залученням перекладача 1500 грн, а всього 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в Шевченківському району м. Харкова повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений відповідно до квитанції до платіжної інструкції №2.538753789.1 від 19.02.2026 у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст. 299 КАС України.

Відповідно до ст. ст. 255, 256 КАС України, ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач - Департаменту патрульної поліції, , м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, 03048.

Суддя І.В. Семіряд