Справа № 420/101/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/101/25

Головуючий І інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Голуб В.А., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 30.05.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Кіровоградській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 07.10.2024р. №44 про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язати відповідача зарахувати до її трудового стажу період роботи з 24.02.1988р. по 18.09.1991р. дояркою в колгоспі ім. Свердлова «Слободзейского агропромішленного объединения Госагропрома Молдавской ССР» (мовою оригіналу), з 30.09.1991р. по 26.12.2000р. дояркою у колгоспі «Зоря» Слободзейського району ПМР, період з 07.08.1992р. по 21.12.1993р. декретної відпустки по догляду за дитиною;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути її заяву від 30.09.2024р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає про те, що вона звернулася до ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Разом із тим, відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю у неї необхідного страхового стажу. Позивач наголошує, що певні недоліки в оформленні його трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, а відмова відповідача, на її думку, є протиправною та порушує право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення структурного відділу ГУ ПФУ в Кіровоградський області від 07.10.2024р. за №44 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано відповідача зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.02.1988р. по 18.09.1991р., з 30.09.1991р. по 26.12.2000р. згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 10.06.1978р., та період відпустки з 07.08.1992р. по 21.12.1993р. по догляду за дитиною. Зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.09.2024р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто з ГУ ПФУ у Кіровоградській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Кіровоградській області 17.06.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Кіровоградській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

02.07.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 30.09.2024р. звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, - ГУ ПФУ у Кіровоградській області (відповідача), яке було уповноважене розглянути подану позивачем заяву.

Однак, 07.10.2024р. рішенням ГУ ПФУ у Кіровоградській області №44 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки свідоцтво серії НОМЕР_2 про народження дитини було видане в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці; період роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки зміна прізвищ на титульній сторінці не завірено належним чином (для підтвердження зміни прізвища надано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , складене в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці); період роботи в колгоспі згідно з довідками №314, №315 від 28.10.2014р. та №854 від 04.11.2014р., оскільки документ складено в «самопроголошеній» Придністровській Молдавській республіці.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості і доведеності позовних вимог та, відповідно, із неправомірності спірного рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.

Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 цієї статті визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами ПФУ відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У відповідності до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, окрім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не було зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки свідоцтво серії НОМЕР_4 про народження дитини видане в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці, період її роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , адже зміна прізвищ на титульній сторінці не завірено належним чином (для підтвердження зміни прізвища надано свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , складене в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці), а також період її роботи в колгоспі згідно з довідками №314, №315 від 28.10.2014р. та №854 від 04.11.2014р., оскільки такі складено в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці.

Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, судова колегія звертає увагу на те, що згідно з ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Вказаним нормам відповідає також п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за приписами якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.

Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У свою чергу, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої, або ж необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.02.2018р. у справі №234/13910/17, від 07.03.2018р. у справі №233/2084/17, від 04.03.2020р. у справі №367/945/17, від 27.04.2020р. у справі №367/4230/17 та від 23.09.2021р. у справі №227/4273/16-а.

Так, надаючи оцінку доводам відповідача стосовно неможливості зарахувати позивачу періоди роботи згідно з її трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , оскільки зміна прізвища на титульній сторінці не завірена належним чином, колегія суддів зазначає про те, що до 1993р. була чинною «Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях» від 20.06.1974р. №162.

За приписами п.1.1 Інструкції №162, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників державних, кооперативних та громадських підприємствах, установах та організаціях, які пропрацювали понад п`ять днів, у тому сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За п.1.2 Інструкції №162, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Відповідно до п.2.2 вказаної Інструкції, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

У силу п.2.3 Інструкції №162, записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5 Інструкції №162).

Як передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993р. №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

У контексті обставин даної справи системний та цільовий способи тлумачення вказаних норм дають судовій колегії підстави дійти висновку, що законодавцем було покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а відтак і неналежне ведення (у тому числі зазначення певним чином дати наказу про прийняття на роботу) не може позбавити позивача права на включення його спірного періоду роботи до стажу та отримання пенсії з його врахуванням.

Більше того, самостійне внесення працівником відомостей відносно своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено чинним законодавством.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018р. у справі №677/277/17.

Не завірення ж належним чином зміни прізвища позивача на титульній сторінці її трудової книжки серії НОМЕР_1 жодним не впливає на той факт, що вона дійсно працювала в періоди визначені трудовою книжкою, а тому зазначена «неточність» не може бути підставою для відмови в зарахуванні періодів роботи згідно з такою трудовою книжкою до страхового стажу позивача.

Стосовно відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі згідно довідок №314, №315 від 28.10.2014р. та №854 від 04.11.2014р., а також період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки підтверджуючі документи (у тому числі свідоцтво НОМЕР_4 ) складені та видані в самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці, то колегія суддів зазначає про таке.

Так, 13.03.1992р. Урядами держав-учасниць (у тому числі України та Молдови) підписано Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (набрала чинності 13.03.1992р.).

Статтею 6 Угоди (яка була чинна на час звернення позивача за призначенням пенсії) було установлено, що для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

29.10.1996р. було ратифіковано Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, яка 19.11.1996р. набрала чинності для України

Статтями 5, 8 цієї Угоди передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають. При призначенні пенсії, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, обчислення трудового (страхового) стажу, накопиченого у відповідності із законодавством України та законодавством Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в дію цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992р., проводиться по законодавству держави, яка призначає пенсію.

Статтею 15 Угоди про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення також обумовлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, які видані у встановленому порядку на території України і на території Республіки Молдова, в тому числі і до вступу в силу цієї Угоди, а також на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992р., приймаються без легалізації.

З огляду на наведені норми, суд 1-ї інстанції цілком вірно дійшов висновку, що обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації. У той же час, набутий громадянами держав-учасниць зазначеної Угоди трудовий стаж на території однієї з цих держав, на території колишнього СРСР до набуття чинності цією Угодою, підлягає врахуванню іншою державою-учасницею Угоди.

Тобто, у даному випадку позивачу має бути здійснено обчислення трудового (страхового) стажу саме за законодавством України.

Суд зауважує, що спірні періоди роботи позивача в колгоспі, насамперед, підтверджені не лише довідками №314, №315 від 28.10.2014 та №854 від 04.11.2014, а й даними трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Спірний же період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому, підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

За правилами п.8 ч.1 ст.11 Закону №1058-ІV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, при усиновленні дитини.

А як уже зазначалося вище, у відповідності до ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до страхового стажу зараховується весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004р., тобто ті періоди трудової діяльності до 01.01.2004р., як це передбачено нормами Закону №1788-ХІІ та законодавством СРСР.

За ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Як передбачено ч.2 ст.181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Разом із тим, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, відповідно до вимог п.11 Порядку №637 встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Наведені вище норми дозволяють дійти висновку, що період догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до їх страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною відповідного віку мати не працювала. Вимоги ж про обов`язкову наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта чинним законодавством не передбачені.

У цьому контексті, колегія суддів зазначає, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємствах, організаціях чи установах, які знаходяться в невизнаній, самопроголошеній Придністровській Молдавській республіці не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996р., §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р.) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016р.) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому, ЄСПЛ констатував те, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р., §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001р., §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016р., §142).

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або жтимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 02.04.2019р. у справі №428/1695/17, від 25.09.2018р. у справі №242/65/17, від 31.01.2019р. у справі №423/1450/17 та від 28.08.2018р. у справі №175/4336/16-а.

Тобто, за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділена правом на соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі пенсійного органу.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 17.03.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: В.А. Голуб

В.О. Скрипченко