Справа № 560/8090/25
Суддя: Печений Є.В.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8090/25
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2026 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 07 про відмову у призначенні їй пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи, зазначених у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982.

Ухвалою суду від 14.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 25.02.2026 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Згідно із позовною заявою, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Вказує, що рішенням відповідача від 25.03.2025 №07 їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Зазначає, що підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність у позивачки необхідного страхового стажу, який на думку відповідача, становить 16 років 2 місяці 24 дні з необхідних 31 років.

Стверджує, що відповідачем не були враховані періоди роботи позивачки, зазначені в її трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982, оскільки бланк цієї трудової книжки нового зразка, а також запис про зміну прізвища позивачки не засвідчений печаткою підприємства.

Посилається на те, що для зарахування страхового стажу відповідно до записів в її трудовій книжці, на думку відповідача, позивачці необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи та відповідні довідки про реорганізацію підприємства.

Позивачка вважає відмову відповідача протиправною, а її право на отримання пенсії законним.

Відповідно до відзиву на позов, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на таке.

Вказує, що у спірних правовідносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А отже, як зазначає відповідач, він не допустив порушення прав та законних інтересів позивачки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області у письмових поясненнях зазначило, що заява позивачки від 17.03.2025 розглянута за принципом екстериторіальності саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Вказує, що надати будь-які пояснення щодо підстав, які слугували прийняттю рішення від 25.03.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , можливості немає.

Окрім того, відповідачем у відзиві на позов фактично заявлено клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Вирішуючи вказане клопотання, суд зазначає про таке.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частина п`ята статті 262 КАС України передбачає, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною шостою статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України передбачено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частина восьма статті 262 КАС України встановлює, що при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Отже, суд вказує на те, що сам по собі факт подання стороною клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не зумовлює його автоматичного задоволення. Суд має оцінити категорію спору, характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та те, чи є необхідність у вчиненні процесуальних дій, які потребують проведення усного судового засідання.

Такий підхід відповідає сталій практиці Верховного Суду.

Зокрема, у постанові від 11.01.2024 у справі № 420/12473/22 Верховний Суд зазначив, що суд може відмовити у задоволенні клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, якщо наявні підстави, визначені частиною шостою статті 262 КАС України, зокрема коли справа належить до переліку, наведеного у статті 263 КАС України, або коли характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення такого засідання.

Крім того, в ухвалі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 826/15723/17 наголошено, що при вирішенні питання про необхідність розгляду справи за участю сторін суд повинен виходити з предмета перегляду, характеру спору та меж процесуального розгляду, а не лише з самого факту заявлення відповідного клопотання.

При цьому, справа № 560/8090/25 стосується правомірності рішення органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії за віком.

Отже, вказана справа належить до категорії спорів, прямо визначених пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України, для яких законом передбачений розгляд у письмовому провадженні.

Для її вирішення підлягають оцінці наявні у матеріалах справи письмові докази.

У той же час, із матеріалів справи не вбачається необхідності у допиті свідків, призначенні експертизи або вчиненні інших процесуальних дій, які потребують проведення судового засідання з повідомленням сторін.

Водночас, суд зазначає про те, що розгляд справи у письмовому провадженні не обмежує процесуальних прав учасників справи, оскільки вони мають можливість подати всі свої доводи, пояснення, заперечення та докази у письмовій формі, а суд зобов`язаний надати їм оцінку при вирішенні спору.

За таких обставин і правових підстав, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

17.03.2025 позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії та окремо із заявою на виготовлення пенсійного посвідчення до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 07 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Як підставу відмови зазначено недостатність страхового стажу, а саме 16 років 2 місяці 24 дні, та неврахування періодів роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 26.07.1982.

У матеріалах справи наявна трудова книжка НОМЕР_1 від 26.07.1982, яка містить титульний аркуш, записи про прийняття на роботу, переведення, звільнення, а також відмітки щодо зміни прізвища позивачки.

Також у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують зміну прізвища позивачки: свідоцтво про укладення шлюбу, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, паспорт громадянина України та картка платника податків.

Форма ОК-5 та форма розрахунку пенсії свідчать, що відповідач зарахував позивачці страховий стаж за періоди, відображені у Реєстрі застрахованих осіб, але не врахував періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.

Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.

Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.

Так, Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Абзац 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Депортованим особам, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), період роботи на спецпоселенні зараховується до страхового стажу для призначення пенсії у потрійному розмірі. Різниця між розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 цього Закону з урахуванням пільгового обчислення стажу, передбаченого цим абзацом, та розміром пенсії, обчисленим відповідно до статті 27 цього Закону без урахування такого пільгового обчислення стажу, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: по 31 грудня 2018 року - від 15 до 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 16 до 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 25 до 35 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Починаючи з 1 січня 2028 року, у разі наявності 40 і більше календарних років страхового стажу, пенсія за віком призначається незалежно від віку.

Отже, з огляду на викладене вище, суд вказує на те, що необхідний страховий стаж визначається на дату досягнення відповідного віку, а не на дату звернення із заявою до пенсійних органів.

Так, з огляду на дату народження позивачки, 60-річного віку вона досягла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому для спірних правовідносин релевантним є поріг 31 рік страхового стажу.

За ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із абз. 1 п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Отже, суд зазначає, що для періодів роботи, які мали місце до запровадження персоніфікованого обліку, трудова книжка є основним доказом стажу, а звернення до інших документів є допоміжним і зумовлюється насамперед відсутністю трудової книжки або відсутністю в ній відповідних записів.

У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд наголосив, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а тягар доведення правдивості чи достовірності даних, внесених до неї не працівником, не може покладатися на особу, яка звертається за пенсією.

У постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що формальні недоліки у веденні трудової книжки самі по собі не можуть бути достатньою підставою для неврахування відповідних періодів роботи до стажу, якщо такі записи відображають факт трудової діяльності та не спростовані належними доказами.

У постанові від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23 Верховний Суд знову підтвердив, що працівник не несе негативних наслідків за порушення правил ведення трудової книжки роботодавцем, а формальні дефекти оформлення не повинні автоматично позбавляти особу права на соціальний захист.

Так, як убачається з оскаржуваного рішення, відповідач не зарахував до страхового стажу позивачки періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , із трьох підстав: по-перше, книжка, відкрита у 1982 році, заповнена на бланку нового зразка; по-друге, запис про зміну прізвища не засвідчений печаткою підприємства; по-третє, відсутні документи, які б підтверджували зміну прізвища позивачки.

Надаючи оцінку вказаним вище мотивам відповідача, суд виходить із такого.

Сам по собі висновок про невідповідність бланка року заведення трудової книжки не доводить відсутності трудових відносин та не спростовує достовірності внесених до неї записів.

Так, відповідач не встановив ознак підроблення трудової книжки НОМЕР_1 , не навів суперечностей між її записами та не послався на інші належні докази, які б виключали можливість використання цього документа для підтвердження стажу позивачки.

Щодо не засвідчення печаткою запису про зміну прізвища позивачки, суд зазначає, що така обставина за відсутності доказів недостовірності записів не може автоматично нівелювати усі відомості про трудову діяльність особи.

Верховний Суд у своїй сталій практиці неодноразово зазначав, що працівник не несе відповідальності за помилки чи порушення в оформленні трудової книжки, допущені підприємством або кадровою службою.

Довід відповідача про відсутність документів щодо зміни прізвища позивачки також не знайшов підтвердження під час судового розгляду.

У матеріалах справи наявні документи цивільного стану, які дають змогу послідовно простежити зміну прізвища позивачки.

Отже, навіть якщо запис у трудовій книжці оформлено неідеально, сам по собі цей формальний недолік не є достатньою підставою для повного неврахування відображених у ній періодів роботи.

Суд окремо враховує, що відповідач визнав за позивачем частину страхового стажу та ідентифікував її як ту саму особу, яка звернулася за призначенням пенсії.

За таких умов формальний підхід до оцінки трудової книжки НОМЕР_1 позивачки суперечить принципу належного урядування та призводить до непропорційного обмеження права особи на соціальний захист.

Щодо меж задоволення позову і належного способу захисту, то суд зазначає про таке.

Суд не підміняє собою орган Пенсійного фонду у здійсненні адміністративної процедури призначення пенсії і не здійснює замість нього остаточний пенсійний розрахунок.

У цій справі предметом перевірки є правомірність рішення відповідача від 25.03.2025 № 07 з огляду на ті мотиви, якими відповідач керувався при його прийнятті.

Оскільки суд дійшов висновку, що наведені відповідачем мотиви неврахування періодів роботи позивачки за її трудовою книжкою є протиправними, належним способом захисту є: визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення; зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи, відображені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982, які не були враховані при прийнятті рішення від 25.03.2025 № 07, та прийняти нове рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом в мотивувальній частині цього рішення суду.

Отже, позов підлягає задоволенню повністю.

Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.

Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору в сумі 969, 00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 07 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи, відображені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.07.1982, які не були враховані при прийнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25.03.2025 № 07, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині цього рішення суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Третя особа:Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області (вул. Шевченка, 9, м. Сіверськдонецьк, Луганська область , код ЄДРПОУ - 21782461)

Головуючий суддя Є.В. Печений