Справа № 990SСGС/43/25
Суддя: Кривенда Олег Вікторович
Дата ухвалення: 2026-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Кривенди О. В., Стефанів Н. С.
справа № 990SCGC/43/25
провадження № 11-378сап25
12 лютого 2026 року Велика Палата Верховного Суду (далі - Велика Палата) розглянула справу № 990SCGC/43/25 (провадження № 11-378сап25) за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 18 вересня 2025 року № 1986/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23 липня 2025 року № 1562/3дп/15-25 про притягнення судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - оскаржуване рішення, рішення від 18 вересня 2025 року № 1986/0/15-25).
Велика Палата скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, а рішення ВРП від 18 вересня 2025 року № 1986/0/15-25 - без змін, погодившись із тим, що в діях цього судді наявний склад дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ) [порушення правил відводу (самовідводу)], пунктом3 частини першої статті 106 цього Закону [допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу].
Погоджуючись із кваліфікацією дій судді за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, Велика Палата виходила з того, що твердження (роздуми / позиція) судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1, викладені в його судових рішеннях, не лише підривають авторитет правосуддя, свідчать про неповагу судді до конституційного ладу України та її законів, а також в умовах повномасштабної збройної агресії рф проти України можуть використовуватися державою-агресором в рамках інформаційної війни.
За змістом оскаржуваного рішення ВРП предметом розгляду в дисциплінарній справі щодо судді ОСОБА_1 були, зокрема, викладені у рішенні від 12 квітня 2021 року у справі № 530/75/21 твердження, що «…Національна поліція України, її територіальні органи є компаніями, які очолюються директорами, надають поліцейські послуги та здійснюють підприємницьку діяльність»; міркування та висновки стосовно законності карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Також ВРП оцінювала висловлені суддею ОСОБА_1 міркування в рішенні від 29 серпня 2022 року у справі № 530/730/22, ухваленому від імені України, у якому він вдався до висловлення думки щодо відсутності факту існування України, органів її державної влади.
ВРП аналізувала те, що у справі № 530/730/22 суддя ОСОБА_1, ухвалюючи рішення, в мотивувальній частині не обґрунтовував мотиви свого рішення з урахуванням норм чинного законодавства, а вдався до опису конспірологічних теорій, які, зокрема, заперечують факт розпаду СРСР, факт існування України як незалежної держави та натомість стверджують про існування корпорації LTD України.
Предметом розгляду дисциплінарного органу та ВРП також стали твердження судді ОСОБА_1 у вироку в справі № 530/337/23 про відсутність повноважень та незаконність діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України. Суддя ОСОБА_1 також уважає, що закони України та укази Президента України є авторськими творами, не мають конституційного підґрунтя, не є легальним чинним законодавством.
Аналіз зазначених судових рішень переконав ВРП та Велику Палату в тому, що суддя ОСОБА_1 умисно допустив поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, а відтак вчинив істотний дисциплінарний проступок, допустивши грубе нехтуванням обов`язками судді щодо дотримання правил суддівської етики, у тому числі щодо підтримання високих стандартів поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, що є несумісним зі статусом судді.
Мотиви окремої думки
Не можемо погодитися з висновками Великої Палати в частині кваліфікації дій судді ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ та відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України викладаємо окрему думку з таких міркувань.
Підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIIє допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
Оцінюючи наявність складу такого дисциплінарного проступку судді, на наше переконання, слід виходити з такого.
За змістом частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний:
1) справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства;
2) дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів;
3) подавати декларацію доброчесності судді та декларацію родинних зв`язків судді;
4) виявляти повагу до учасників процесу;
5) не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання;
6) виконувати вимоги та дотримуватися обмежень, установлених законодавством у сфері запобігання корупції;
7) подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;
8) систематично розвивати професійні навички (уміння), підтримувати свою кваліфікацію на належному рівні, необхідному для виконання повноважень у суді, де він обіймає посаду;
9) звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до ВРП та до Генерального прокурора упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання;
10) підтверджувати законність джерела походження майна у зв`язку з проходженням кваліфікаційного оцінювання або в порядку дисциплінарного провадження щодо судді, якщо обставини, що можуть мати наслідком притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, викликають сумнів у законності джерела походження майна або доброчесності поведінки судді.
Отже, законодавець чітко виокремлює обов`язки судді, які стосуються професійної діяльності щодо належного відправлення правосуддя (пункти 1, 5), та зобов`язання щодо дотримання правил етики (пункти 2, 4) та доброчесності (пункти 3, 6, 7, 9, 10).
Наведеним положенням частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII кореспондують відповідні склади дисциплінарних правопорушень, передбачених частиною першою статті 106 цього Закону.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що за порушення суддею певного обов`язку передбачена конкретна визначена законом підстава для його дисциплінарної відповідальності.
Зокрема, в разі порушення зобов`язання «справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства» (пункт 1 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII) суддя може бути притягнутий до відповідальності за кількома пунктами, а саме пунктами 1 (із підпунктами), 2, 4 частини першої статті 106 названого Закону, які містять доволі широкий перелік відповідних дисциплінарних проступків:
1) умисне або внаслідок недбалості:
- незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду;
- незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору;
- порушення засад гласності і відкритості судового процесу;
- порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;
- незабезпечення обвинуваченому права на захист, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу;
- порушення правил щодо відводу (самовідводу);
- безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень;
- допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
На відміну від цього, положення пункту 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII кореспондують не із зобов`язанням судді «розглядати і вирішувати судові справи», а з його обов`язками дотримуватися високих стандартів етичної поведінки, що пов`язано з його високим статусом (пункти 2, 4 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII), про що вказує буквальний зміст цієї норми: допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
Стандарти етики суддів викладені в Кодексі суддівської етики. Цей документ має обов`язкову для суддів силу, оскільки до нього відсилає стаття 58 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої питання етики суддів визначаються Кодексом суддівської етики, що затверджується з`їздом суддів України за пропозицією Ради суддів України.
Згідно зі статтями 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя як носій судової влади повинен бути прикладом неухильного дотримання принципу верховенства права і вимог закону, присяги судді усвідомлювати постійну увагу суспільства та демонструвати високі стандарти поведінки з метою зміцнення довіри до судової влади та утвердження авторитету правосуддя. Суддя має докладати зусиль, щоб на думку звичайної розсудливої людини (законослухняної людини, яка, будучи достатньою мірою поінформованою про факти та процеси, що відбуваються, об`єктивно сприймає інформацію та обставини зі сторони) його поведінка відповідала високому статусу посади та не викликала обґрунтованих сумнівів у його доброчесності.
Зміст Кодексу суддівської етики свідчить про те, що в ньому окреслені стандарти поведінки судді як під час здійснення правосуддя (розділ ІІ), так і визначено, якою має бути його позасудова поведінка (розділ ІІІ).
Порушення правил суддівської етики, пов`язане зі здійсненням суддею правосуддя, вчиняється суддею у процесі розгляду певної справи та може проявлятися в одній із таких форм: вияв неповаги чи образа когось з учасників судового провадження, розголошення конфіденційної інформації, що стала відома судді у зв`язку з розглядом судової справи, позапроцесуальне спілкування з учасниками процесу, ухилення від здійснення правосуддя тощо.
Таким чином, пункт 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII стосується поведінки судді, яка порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя і складається з таких аспектів:
- питання моралі, чесності, непідкупності;
- відповідність способу життя судді його статусу;
- дотримання норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду;
- прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.
Отже, з огляду на етичні аспекти поведінки судді цей дисциплінарний проступок не може тлумачитись як такий, що стосується питання оцінки правильності або неправильності застосування суддею норм матеріального і процесуального права під час здійснення правосуддя та ухвалення судових рішень (у тому числі через невиправдане розширення змісту «стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду»).
Позасудова поведінка судді, яка може містити ознаки дисциплінарного проступку за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, пов`язана із вчиненням діянь, які мають ознаки інших правопорушень та/або демонстративного порушення норм суспільного співжиття чи загальноприйнятих правил поведінки (дрібне хуліганство, залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тощо).
Про наявність у поведінці судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, можуть свідчити дії чи бездіяльність судді, що демонструють відверте нехтування нормами моралі і права, неповагу до інших громадян та суспільства в цілому, недобросовісне використання власного соціального статусу і зумовлених посадою можливостей, поведінка, що викликає негативний суспільний резонанс, компрометує весь суддівський корпус, здатна поставити під сумнів незалежність, неупередженість, об`єктивність правосуддя і підірвати довіру до суду як інституції, покликаної стояти на варті законності і справедливості.
Тобто суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ лише за вчинення «етичного проступку», зокрема, під час виконання функцій судді зі здійснення правосуддя. У такому разі діяння судді повинні оцінюватися виключно через призму моральних та етичних принципів і якостей особи судді, який від імені України уповноважений владою здійснювати правосуддя, та не повинні пов`язуватися із застосуванням суддею норм матеріального та процесуального права під час ухвалення судових рішень чи мотивами, наведеними на їх обґрунтування.
Аналогічних висновків Велика Палата дійшла у постанові від 13 червня 2024 року (справа № 990SCGC/2/24, провадження № 11-14сап24).
Ураховуючи наведене, вважаємо, що в діях судді ОСОБА_1 відсутній склад дисциплінарного проступку, передбачений пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Судді О. В. Кривенда