Справа № 120/11224/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11224/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук Костянтин Олександрович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

17 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Шидловського В.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивача зазначала, що 02 травня 2025 року її довіритель звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області №4 від 15 травня 2025 року підтверджено періоди роботи позивача з 04 лютого 1988 року по 23 червня 1988 року, з 02 липня 1990 року по 21 серпня 1992 року, з 16 травня 1994 року по 20 червня 1996 року, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Цим же рішенням відмовлено в підтвердженні періодів роботи позивача з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1990 року, з 04 січня 1990 року по 01 липня 1990 року, оскільки професії "пресувальник скловиробів", "укладальник-пакувальник скловиробів" та "учень видувальника скловиробів", за якими працював позивач, не відповідають чинним на період роботи Спискам; з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року, - оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць; з липня по вересень 1993 року та за грудень 1993 року, - оскільки відсутні дані про заробітну плату.

В подальшому, 03 червня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення №56, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу.

Представниця позивача, не погодившись з прийнятими рішеннями, звернулася до суду щодо їх скасування та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи позивача з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року, з 04 січня 1990 року по 01 липня 1990 року та з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року, а Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №4 від 15 травня 2025 року в частині не підтвердження ОСОБА_1 періодів роботи, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року, з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року та з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №56 від 03 червня 2025 року щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 26 травня 2025 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши як до страхового, так і до пільгового стажу періоди роботи з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року, з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року та з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач (ГУ ПФУ у Львівській облапсті) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Зазначає, що ОСОБА_1 26 травня 2025 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Подану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області та 03 червня 2025 року прийнято рішення №56 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу.

Представник цього відповідача вказав, що пільговий стаж позивача за Списком №1 склав 04 роки 07 місяців 16 днів, якого недостатньо для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За наведених обставин, на думку представника цього відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 02 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До такої заяви позивачем долучено копію трудової книжки, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, архівні довідки від 03 листопада 2016 року №Н-24-96253/24-30, від 26 червня 2024 року №1/24/46968, від 26 червня 2024 року №46970/24-30, від 08 липня 2024 року №№785,787,790/01-17/01-17, довідку №126, наказ від 30 червня 1994 року №54.

Рішенням комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, від 15 травня 2025 року відмовлено в підтвердженні періодів роботи, як таких, що дають право на пенсію на пільгових умовах:

- з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року та з 01 січня по 01 липня 1990 року, оскільки професії "пресувальник скловиробів", "укладальник-пакувальник скловиробів" та "учень видувальника скловиробів", за якими працював позивач, не відповідають чинним на період роботи Спискам;

- з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року - відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць.

26 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яким 03 червня 2025 року прийнято рішення №56 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зі змісту такого рішення слідує, що вік ОСОБА_1 становить 57 років 11 місяців 18 днів, страховий стаж - 30 років 06 місяців 22 дні, пільговий стаж за Списком №1 - 04 роки 07 місяців 16 днів.

При цьому за результатами розгляду поданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано наступні періоди його роботи: з 20 березня 1989 року по 04 листопада 1989 року, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні; з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року, оскільки в індивідуальних відомостях відсутня інформація про нарахування та сплату внесків.

Також у рішенні зазначено, що до пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди згідно з рішенням комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, від 15 травня 2025 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відтак, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, мають чоловіки після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Згідно з пп.2 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок №637), у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, в яких має бути зазначені періоди, що зараховуються до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, що зараховується до спеціального трудового стажу, професія або посада, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, на підставі яких видана довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

На реалізацію пункту 20 Порядку №637 постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1 затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії (надалі - Порядок №18-1).

Пунктом 1 Порядку №18-1 передбачено, що цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, зокрема й для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника.

Дія Порядку №18-1 поширюється на осіб, які працювали: на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років; у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до Порядку №18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи (п.6 Порядку №18-1).

Із заявою про підтвердження стажу роботи заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу (п.11 Порядку №18-1).

Згідно з пунктом 10 Порядку №18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Відповідно до пункту 15 Порядку №18-1 рішення Комісій можуть бути оскаржені в Пенсійному фонді України або в судовому порядку.

Відтак, зі змісту наведених положень Порядку № 18-1 слідує, що такий застосовується при призначенні пенсії на пільгових умовах або за вислугу років у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника. Для підтвердження стажу роботи заявник (уповноважений представник) подає до територіального органу Пенсійного фонду України відповідну заяву, за результатами розгляду якої комісією, що діє при органі Пенсійного фонду, приймається рішення про підтвердження або про відмову в підтвердженні стажу роботи.

На виконання вимог Порядку №18-1 позивачем 02 травня 2025 року подано до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заяву про підтвердження стажу роботи, до якої долучено необхідні документи.

За результатами розгляду такої заяви комісією, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, 15 травня 2025 року прийнято рішення №4, яким ОСОБА_1 підтверджено періоди роботи з 04 лютого 1988 року по 23 червня 1988 року, з 02 липня 1990 року по 21 серпня 1992 року, з 16 травня 1994 року по 20 червня 1996 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Цим же рішенням відмовлено в підтвердженні періодів роботи позивача з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1990 року, з 04 січня 1990 року по 01 липня 1990 року, оскільки професії "пресувальник скловиробів", "укладальник-пакувальник скловиробів" та "учень видувальника скловиробів", за якими працював позивач, не відповідають чинним на період роботи Спискам; з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року, - оскільки відсутні дані про проведення та результати атестації робочих місць.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Так, згідно із Списком №1 виробництв, робіт, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, про "пресувальників скловиробів" та про "видувальників скловиробів" згадується у розділі ХV "Стекольне та фарфоро-фаянсове виробництво".

В ході судового розгляду встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15 серпня 1984 року ОСОБА_1 у період з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року працював пресувальником скловиробів, в період з 04 січня 1990 року по 13 лютого 1990 року - укладачем-пакувальником скловиробів, а з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року - видувальником скловиробів.

При цьому, як зазначалося вище, Списком №1, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, передбачена професія як "пресувальник скловиробів", так і "видувальник скловиробів", а тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно не підтверджено ОСОБА_1 періоди роботи з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року та з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року як такі, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Водночас професія "укладача-пакувальника скловиробів" дійсно не передбачена Списком №1, що затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, а тому пенсійний орган правомірно не підтвердив ОСОБА_1 період його роботи з 04 січня 1990 року по 13 лютого 1990 року як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

Визначаючись щодо періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року, то колегія суддів враховує наступне.

Так, пенсійний орган оскаржуваним рішенням не підтвердив період роботи позивача з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року як такий, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, у зв`язку з відсутністю даних про проведення та результатів проведення атестації робочих місць.

З приводу посилань пенсійного органу як на підставу для відмови у підтвердженні згаданого вище періоду роботи на непроведення атестації робочого місця, то варто зауважити, що особи, які зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах списком №1, оскільки на працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Відтак, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області безпідставно відмовлено позивачеві у підтвердженні періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року як такого, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення.

За наведених обставин позивачу безпідставно не підтверджено періоди роботи з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року, з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року та з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року до стажу, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому прийняте 15 травня 2025 року рішення № 4 належить визнати протиправним та скасувати в цій частині.

Визначаючись щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03 червня 2025 року №56, то суд зазначає наступне.

Так, згаданим вище рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з огляду на відсутність необхідного пільгового стажу. Зі змісту рішення слідує, що за результатами розгляду поданої позивачем заяви до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи з 20 березня 1989 року по 04 листопада 1989 року, оскільки відсутня довідка про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні; період роботи з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року, - скільки в індивідуальних відомостях відсутня інформація про нарахування та сплату внесків. При цьому у рішенні зазначено, що до пільгового стажу ОСОБА_1 зараховано всі періоди згідно з рішенням комісії, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, від 15 травня 2025 року.

Відповідно до статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

На момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення - 15 серпня 1984 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162).

Така Інструкція втратила чинність 29 липня 1993 року у зв`язку з набранням чинності Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Подібні за змістом приписи містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (надалі - Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз наведених положень як Інструкції №162, так і Інструкції №58 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Дослідивши трудову книжку серії НОМЕР_1 , суд установив, що ОСОБА_1 в період з 20 березня 1989 року по 04 листопада 1989 року працював в колгоспі "Нове життя" за професією будівельник, а в період з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року в товаристві з обмеженою відповідальністю "Подільські Цукроварні".

Однак, пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача вказані періоди трудової діяльності з підстав відсутності довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні та з підстав відсутності інформації про нарахування та сплату страхових внесків відповідно.

Водночас статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Підтвердженням того, що позивач працював з 20 березня 1989 року по 04 листопада 1989 року та з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року є записи в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , що, як вже встановлено вище, відповідало вимогам законодавства і не потребує інших способів доведення цього факту.

Водночас незазначення кількості відпрацьованих вихододнів та встановленого мінімуму не може свідчити про невиконання позивачем таких норм, а тому відсутність таких доказів не може позбавити позивача права на соціальний захист.

Крім того, підстави для незарахування до страхового стажу періоду роботи з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року з огляду на відсутність даних про сплату страхувальником страхових внесків за позивача, на переконання суду, є безпідставними, оскільки несплата роботодавцем страхових внесків за працівника не може створювати негативні наслідки для останнього.

Отже, наведені пенсійним органом мотиви незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 20 березня 1989 року по 04 листопада 1989 року та з 09 жовтня 2013 року по 08 грудня 2013 року слід визнати безпідставними.

За таких обставин суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 03 червня 2025 року №56.

Визначаючись із тим, чи наявні усі передумови для призначення позивачеві пенсії відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, суд враховує наступне.

За приписами п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відтак, за загальним правилом, пенсія за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV призначається особі, яка:

- досягла 50 років;

- має не менше 25 років страхового стажу (для чоловіків);

- має не менше 10 років стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (для чоловіків).

Як слідує із рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким позивачеві відмовлено в призначенні пенсії, вік заявника на дату звернення за призначенням пенсії становив 57 років 11 місяців 18 днів, а страховий стаж - 30 років 06 місяців 22 дні. Водночас пільговий стаж ОСОБА_1 станом на день звернення із заявою про призначення пенсії складав 04 роки 07 місяців 16 днів.

Разом із тим у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 03 червня 2025 року № 6 зазначено, що пільговий стаж позивача визначено на підставі рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15 травня 2025 року №4.

Водночас цим судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15 травня 2025 року №4 в частині непідтвердження періодів роботи ОСОБА_1 з 24 червня 1988 року по 21 квітня 1989 року, з 14 лютого 1990 року по 01 липня 1990 року та з 22 серпня 1992 року по 10 травня 1994 року як таких, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Відтак, до пільгового стажу позивача підлягають зарахуванню згадані вище періоди роботи, що в загальному складає 02 роки 11 місяців 06 днів.

При цьому пенсійним органом підтверджено пільговий стажу позивача 04 роки 07 місяців 16 днів.

Отже, загальний пільговий стаж позивача становить понад сім років, тобто менше 10 років, що є однією з необхідних умов для призначення пенсії за Списком №1.

Разом із тим п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV передбачено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відтак для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 окрім інших передумов його пільговий стаж має складати не менше половини від 10 років, тобто не менше 5 років.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

За таких обставин вимога щодо зобов`язання пенсійний орган призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV також підлягає задоволенню.

Визначаючись із тим, з якої дати слід призначити позивачеві пенсію, суд враховує приписи п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, відповідно до яких пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 26 травня 2025 року, тобто в строк, що перевищує три місяці з дня досягнення пенсійного віку, тому пенсію слід призначити з 26 травня 2025 року, тобто з дня звернення за пенсією.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до положень ч.1 ст.308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Шидловський В.Б. Сапальова Т.В.