Справа № 520/16092/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 р. Справа № 520/16092/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «СТДМ», Головного управління ДПС у Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 10.12.25 по справі № 520/16092/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТДМ»

до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (далі по тексту ТОВ "СТДМ", позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової служби України (далі по тексту ДПС України, перший відповідач), Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту ГУ ДПС у Харківській області, другий відповідач, контролюючий орган), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 12812527/44731659 від 01.05.2025, яким відмовлено у реєстрації податкової накладної № 4 від 17.03.2025 в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкову накладну складену Товариством з обмеженою відповідальністю "СТДМ" № 4 від 17.03.2025 датою її фактичного подання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 по справі №520/16092/25 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (вул. Миколаївська, буд.13, с. Хроли, Харківський район, Харківська область, 62480, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495), Державної податкової служби України (Львівська площа, буд.8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Головного управління ДПС у Харківській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації №12812527/44731659 від 01.05.2025 про відмову в реєстрації податкової накладної № 4 від 17.03.2025 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну № 4 від 17.03.2025, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "СТДМ" датою фактичного подання на реєстрацію.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (вул. Миколаївська, буд.13, с. Хроли, Харківський район, Харківська область, 62480, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд.8, м. Київ, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (вул. Миколаївська, буд.13, с. Хроли, Харківський район, Харківська область, 62480, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 520/16092/25 заяву представника позивача А.Потерайла щодо розподілу судових витрат задоволено частково.

Доповнено рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 року у справі №520/16092/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (вул. Миколаївська, буд.13, с. Хроли, Харківський район, Харківська область, 62480, ) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України (Львівська площа, буд.8, м. Київ, 04053, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" (вул. Миколаївська, буд.13, с. Хроли, Харківський район, Харківська область, 62480, ) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2026 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 по справі №520/16092/25 залишено без змін.

Позивач, не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині визначеного до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу від 10.12.2025 року у справі № 520/16092/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" повністю та стягнути:

- за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" суму витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок;

- за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТДМ" суму витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що спірне додаткове рішення суду першої інстанції є протиправним та таким, що не відповідає нормам процесуального права, не ґрунтується на всебічно досліджених доказах, наявних в матеріалах справи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу та підлягає скасуванню.

Вказував, що Харківський окружний адміністративний суд у додатковому рішенні від 10.12.2025 у справі № 520/16092/25 жодним чином не обґрунтував, які саме визначені статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги не були дотримані позивачем та лише застосував загальні фрази та формулювання, без оцінки конкретних обставин справи, не надав чітких пояснень щодо зменшення відшкодування витрат на оплату послуг адвоката. У свою чергу, заперечення другого відповідача на заяву позивача щодо розподілу судових витрат також містять лише загальні посилання на статтю 134 Кодексу адміністративного судочинства України без жодної конкретизації та обґрунтування в чому полягає неспівмірність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, або які саме докази на думку ГУ ДПС не були подані на підтвердження відповідних витрат.

Повідомив про намір відшкодування витрат, понесених у суді апеляційної інстанції у розмірі 20000 грн.

Другий відповідач також не погодився з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції в частині задоволення вимог заяви та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на безпідставність вимог позивача та протиправність рішення суду першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 520/16092/25 та прийняти по справі нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про неспівмірність стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу сумою 10000,00 грн зі складністю справи, ціною позову та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг додаткове рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копії : Договору про надання правової допомоги № 102 від 17.06.2025, додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги від 25.11.2025, акту наданих послуг із надання правової (правничої) допомоги від 26.11.2025 року, рахунку на оплату № 1 від 26.11.2025.

Врахувавши складність справи, кількість затраченого часу для підготовки процесуальних документів адвокатом та участь у судових засіданнях, одночасне поєднання таких факторів як: нерозумність об`єктивної необхідності судових витрат у такій сумі для конкретної справи та зважаючи на заперечення представника відповідача, суд дійшов висновку про необхідність зменшення заявленої до відшкодування суми витрат із 40000 грн до 10000 грн.

Надаючи оцінку вказаному додатковому рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3, 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Положеннями частин 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями статті 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/WestAllianceLimited проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу документи, колегією суддів встановлено, зокрема, що між Адвокатським бюро "Антона Потерайла" та ТОВ «СТДМ» укладено Договір про надання правової допомоги № 102 від 17.06.2025, відповідно до пункту 1.1 якого клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правову допомогу в ycix судах, органах прокуратури та інших правоохоронних органах України у кримінальних провадженнях, справах про адміністративні правопорушення, про порушення митних правил, господарських, адміністративних та цивільних судових справах, а також виконавчих провадженнях, стороною у яких виступає клієнт.

25.11.2025 між Адвокатом та Клієнтом укладено додаткову угоду № 2, відповідно до якої оплата наданих послуг проводиться згідно актів виконаних робіт. Крім цього Клієнт оплачує всі витрати, пов`язані з виконанням Договору: транспортні витрати, витрати на відрядження, оплата роботи фахівців, друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та телефонних розмов в інтересах Клієнта.

Сторони домовились, що вартість послуг Адвоката за Договором складає 40000,00 гривень.

Як вбачається зі змісту акту від 26.11.2025 виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 17.06.2025, клієнту були надані наступні послуги: представництво інтересів Клієнта у Харківському окружному адміністративному суді у справі № 520/16092/25 фіксована сума - 40000,00 грн. Всього надано послуг на суму 40000,00 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що звертаючись до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення, представник позивача надав до суду докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що має бути сплачена позивачем.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зі змісту норм частини 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст частину 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару у такому випадку.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на складність справи, ціну позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалість розгляду справи судом тощо.

Другий відповідач, заперечуючи проти стягнутого судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу (10000 грн), покликався на його неспівмірність зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та фактично затраченим на їх виконання часом.

В свою чергу, позивач, наполягав на наявності підстав для збільшення розміру витрат, що підлягає до стягнення з відповідачів.

Матеріалами справи підтверджено, що представником позивача складено позовну заяву та відповідь на відзив на позовну заяву.

При наданні оцінки обґрунтованості заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів враховує, що вказані документи є значними за обсягом (позовна заява - 17 сторінок, відповідь на відзив 12 сторінок).

Водночас, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що дана справа є незначної складності, по якій існує усталена правова позиція, а тому складення вказаних документів не потребувало значних зусиль адвоката.

До того ж, адвокатом опрацьовано незначний обсяг документів, так як спірною є реєстрація лише однієї податкової накладної.

Крім того, розгляд справи у суді апеляційної інстанції здійснювався у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що не потребувало особистої участі адвоката.

З урахуванням іищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що при визначенні розміру правової допомоги, що підлягає стягненню із відповідачів, судом першої інстанції у повному обсязі враховано та надано оцінку складності справи та виконаним адвокатом роботам, а також часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт відносно обсягу таких робіт, а відтак, судом визначено обґрунтований та пропорційний розмір правової допомоги, що підлягає стягненню з відповідачів, у зв`язку з цим відсутні підстави для його зміни (збільшення чи зменшення).

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, з огляду на ступень складності даної справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, а також прийняття судом першої інстанції рішення про задоволення позову, колегія суддів не вбачає підстав для зміни визначеного судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає до стягнення з відповідачів (10000,00 грн).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СТДМ» та Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2025 по справі № 520/16092/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко