Справа № 420/18179/25
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/18179/25

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

повний текст судового рішення

складено 29.09.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОМЕГА ТРЕЙДІНГ" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОМЕГА ТРЕЙДІНГ" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОМЕГА ТРЕЙДІНГ" (далі-ТОВ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі - ДПС), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.11.2024 р. №48121/15-32-07-02-20, №48122/15-32-07-02-20.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що судове рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просить його скасувати та направити справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.06.2025 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 02.09.2025 р..

28.06.2025 р. від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки датою отримання ТОВ податкових повідомлень-рішень від 04.11.2024 р. №48121/15-32-07-02-20, №48122/15-32-07-02-20, згідно приписів ст.42 ПК України, є 22.11.2024 р., а з позовною заявою позивач звернувся до суду 09.06.2025 р., тобто поза межами шестимісячного строку, встановленого ст.122 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.09.2025 р. позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення її недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та наданням відповідних доказів.

25.09.2025 р. від ТОВ надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ТОВ не отримувало, про їх наявність (лише щодо реквізитів) позивач дізнався в кабінеті платника податків. З метою з`ясування обставин прийняття податкових повідомлень-рішень позивач через адвоката звернувся до ДПС з адвокатським запитом 11.03.2025 р.. 17.03.2025 р. представнику позивача було надано відповідь на адвокатський запит разом з актом перевірки, податковими повідомленнями-рішеннями. Тобто, фактично ТОВ отримало та ознайомилося зі змістом акту перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями лише 17.03.2025 р. Крім того, з метою спростування висновків контролюючого органу в частині заниження податкових зобов`язань та завищення податкового кредиту, ТОВ було здійснено підготовку у зборі інформації та документів, в тому числі митних декларацій з супровідними документами до них. Отже, позивачем дотримано передбачені КАС України строки на оскарження податкових повідомлень-рішень від 04.11.2024 р. №48122/15-32-07-02-20, №48121/15-32-07-02-20, а тому підстави для залишення позовної заяви без розгляду відсутні.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не наведено доводів, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних обставин, що зумовили поважність пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно п.56.1 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Абзацами 1 - 3 пункту 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

За змістом п.58.19 ст.58 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно ж до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Застосування норм п.56.18, п.56.19 ст.56, п.102.1 ст.102 ПК України в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою п.56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування грошових зобов`язань.

У постанові від 27.01.2022 р. у справі № 160/11673/20 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду дійшла висновку, що строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, строк на оскарження податкових повідомлень-рішень у разі, якщо позивач не скористався процедурою адміністративного оскарження таких рішень є загальним, згідно ст.122 КАС України і становить шість місяців з дати, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права, про що також зазначив представник позивача у позовній заяві.

З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2025 ТОВ оскаржено до суду податкові повідомлення-рішення від 04.11.2024 р. № 48121/15-32-07-02-20, № 48122/15-32-07-02-20.

Разом з цим, матеріалами справи також підтверджується, що вказані податкові повідомлення-рішення були направлені рекомендованим листом 04.11.2024 р. на адресу місця реєстрації ТОВ, а саме: м.Одеса, пл.Грецька, буд.3/4, офіс 760, який повернувся до ДПС 22.11.2024 р. з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно п.58.3 ст.58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно положень п.42.5 ст. 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 р. у справі №810/3116/18 вказано, що відповідно до п.42.2. ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків, є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 23.09.2021 р. у справі №640/8096/19 зазначив, що норми абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 та абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 ПК не встановлюють вичерпний перелік причин, з яких виявилося неможливим вручити поштове відправлення адресату, за наявності відмітки поштової служби щодо яких документ вважається врученим. Проставлення відмітки поштової служби "за закінченням встановленого строку зберігання" із датою невручення/повернення на відповідному поштовому відправленні відповідає умовам норм абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 та абзацу 3 пункту 58.3 статті 58 ПК, за яких таке відправлення вважається врученим.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 04.03.2025 р. у справі №560/5313/24 зробив висновок, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У постанові від 30.07.2025 р. у справі №420/6932/24 Верховний Суд також зазначив, що: частина друга статті 122 КАС України пов`язує початок відліку строку з обставинами того, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Вжите у частині другій статті 122 КАС України твердження "особа повинна була дізнатися" слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Аналогічний підхід до тлумачення поняття "повинен був дізнатися", що вжите у статті 122 КАС України, неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 квітня 2025 року у справі №380/9517/23, від 29 листопада 2024 року у справі №420/6633/23.

Відтак, оскільки поштове відправлення, яким на адресу ТОВ були надіслані податкові повідомлення-рішення від 04.11.2024 р. №48121/15-32-07-02-20 та №48122/15-32-07-02-20, було повернуте до контролюючого органу 22.11.2024 р., то саме ця дата вважається моментом отримання позивачем спірних податкових повідомлень-рішень, та, відповідно, початку відліку строку на звернення до суду.

Отже, шестимісячний строк звернення до суд з даним позовом обчислюється з 22.11.2024 р. та спливає 22.05.2025 р., проте із позовною заявою позивач звернувся до суду лише 09.06.2025 р., тобто з пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України.

Вирішуючи питання про обґрунтованість апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними, то суд повертає позовну заяву позивачу.

У свою чергу, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

В обґрунтування заяви про поновлення строку ТОВ вказує, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки з актом перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями позивач ознайомився лише 17.03.2025 р. після їх отримання на адвокатський запит, після чого виникла необхідність збирання інформації, зокрема митних декларацій із супровідними листами.

Між тим, суд першої інстанції обгрунтовано зауважив, що не отримання представником ТОВ поштової кореспонденції, направленої на податкову адресу, яка співпадає із зареєстрованим місцезнаходженням, самі по собі не можуть визнаватися поважною причиною пропуску процесуальних строків, оскільки обов`язок належної організації отримання кореспонденції покладається саме на позивача, враховуючи і те, що позивач не змінював свою юридичну адресу.

При цьому суд наголошує, що положення ст.ст.42, 45, п.56.18 ст.56 ПК України не містять жодних суперечностей і не підлягають будь-якому іншому тлумаченню, окрім кваліфікації у якості події обізнаності платника податків із відповідним рішенням контролюючого органу саме з моменту календарної дати повернення установою поштового зв`язку направленого платнику податків податкового повідомлення-рішення з причини - "закінчення строку зберігання".

Як вірно наголошено судом першої інстанції, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Також суд звертає увагу на те, що сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного поновлення позивачу строку на звернення до суду.

У рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз`яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain № 11681/85).

Позивачем у межах даної справи суду не було надано належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивач не навів належних доказів поважності пропуску встановленого законом строку звернення до суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що враховуючи недоведеність заявником існування об`єктивно непереборних обставин, які унеможливили своєчасне звернення до суду з цими вимогами, визнання неповажними зазначених заявником причин пропуску строку, та фактичне невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху - позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм процесуального права, відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.308, 311, 312, 316, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОМЕГА ТРЕЙДІНГ" залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді Г.В. Семенюк О.І. Шляхтицький