Справа № 640/28568/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Безименної Н.В.

За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії працівників Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (правонаступником якого є Головне управління Державної податкової служби у м. Києві) щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ОСОБА_1 , результати якої оформлені Актом № 74/26-15-42-05/ від 24.01.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.03.2019 № , за яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 997 105, 34 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 170,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 510,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем податок з доходів фізичних осіб на суму 510,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 510,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 922 719,54 грн;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 13.03.2019 (про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску) на суму 40 453,15 грн;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-78У на суму 131 504,85 грн. (заборгованість зі сплати єдиного внеску).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-78У.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 за платежем податок на додану вартість.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем податок з доходів фізичних осіб.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний податок з фізичних осіб. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_1 протягом 2014-2017 рр. систематично здійснював діяльність із продажу об`єктів нерухомості з метою отримання прибутку, тож був зобов`язаний зареєструватися як фізична особа-підприємець та отриманий дохід від операцій з продажу нерухомого майна оподатковувати як дохід отриманий від господарської діяльності, згідно норм ст. 177 ПК України. При цьому, апелянт зазначає, що у розумінні ПКУ систематична діяльність фізичної особи, яка провадить операції з продажу (реалізації) товарів, у т. ч. об`єктів нерухомого майна, підлягає державній реєстрації згідно з Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».

12 січня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив провести судове засідання в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований як підприємець 14.04.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , з даними про основний вид діяльності: 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг.

ГУ ДФС у м. Києві у період з 03.01.2019 по 17.01.2019 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

Копію наказу від 18.12.2018 №18335 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» та повідомлення від 19.12.2018 №85749/С/26-15-42-05-27 надіслано ОСОБА_1 рекомендованим листом № 010 з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків НОМЕР_1 , та отримано позивачем 26.12.2018.

Контролюючим органом на адресу ОСОБА_1 було направлено запит від 14.11.2018 №73048/С/26-15-42-05-27 про надання інформації та документального підтвердження з питань отримання доходу від операцій з продажу нерухомого майна та майнових прав за період з 01.01.2011 по 31.12.2018, який скеровано позивачу поштовим відправленням №011 з рекомендованим повідомленням про вручення, та вручено позивачу 17.11.2018.

На вищевказаний запит, ОСОБА_1 надав первинні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно та договори купівлі-продажу квартир, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків складено Акт «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017».

Акт перевірки направлено засобами поштового зв`язку 24.01.2019 з рекомендованим повідомленням про вручення та повернувся відповідачу із зазначенням причини «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до Акту перевірки, податковим органом зазначено наступне.

Платник податків ОСОБА_1 є фізичною особою - резидентом. Платник податків ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві. Податкова адреса (місце проживання) ФО: Відповідно до «ІС Податковий блок» : фізична особа-платник, податків ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з відомостями 1С „Податковий блок» фізична особа ОСОБА_1 є засновником інших суб`єктів господарювання, а саме: ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНО-ПРОМИСЛОВЕ ПІДПРИЄМСТВО «АЛЬЯНС» (код за ) та Благодійний Фонд «ЖОДНОГО ДНЯ БЕЗ ДОБРОЇ СПРАВИ» (код за ).

Між Вугледарською міською радою та громадянином ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №4АА17900005 від 10.11.2010 строком на 25 років для реконструкції незавершеного будівництва житлового будинку, будівництва та подальшої експлуатації житлового будинку, площею 0,3927га.

Правоустановчі документи щодо права користування земельними ділянками, наявна проектна документація та інша дозвільна документація надали змогу громадянину ОСОБА_1 розпочати у 2010 році реконструкцію п`ятиповерхового п`ятидесятиквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.10.2012 № ДЦ 5 надала право на отримання громадянином ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на нерухоме майно №136 від 27.11.2012, виданого Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради на житловий багатоквартирний будинок з кадастровим номером №:01:001:0151, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа будівлі становить - 5998,3 кв. м., з яких площа квартир - 3906,50 кв. м. - 50 квартир та площа приміщень - 3346,40 кв. м.

Відповідно до договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 протягом 2015 - 2017 років відчужено фізичним особам квартири, за вищезазначеною адресою у кількості 25 об`єктів на загальну суму 4 980 771 гривень, а саме: у 2015 році - 15 об`єктів на загальну суму 3 267 563,00 грн.; у 2016 році - 6 об`єктів на загальну суму 1 105 083,00 грн.; у 2017 році - 4 об`єкти на загальну суму 708 125,00 грн.

При цьому, відповідно до договору №1348 від 11.09.2018, платником податків ОСОБА_1 , згідно п. 3 даного договору отримано часткову передплату за квартиру в березні 2016 р. 50000 гривень та в квітні 2017 р. 50000 гривень.

Платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 відповідно до Заяви на право застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності №870 від 18.04.2016 було обрано спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, шляхом сплати відсоткової ставки єдиного податку у межах 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом па 1 січня податкового (звітного) року (2 група платників єдиного податку) з 01.05.2016 та отримано Свідоцтво платника єдиного податку.

Згідно бази даних ІС «Податковий блок» встановлено, що основним видом діяльності платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 є: 93.29. Організування інших видів відпочинку та розваг.

Також, під час проведення перевірки було встановлено, що в період з 01.05.2016 платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримані доходи від провадження підприємницької діяльності оподатковував за спрощеною системою оподаткування, встановленої для другої групи платників єдиного податку. Відповідно до пп.298.1.4 п 298.1 ст.298 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-1V зі змінами та доповненнями, перехід на спрощену систему оподаткування суб`єкта господарювання, зазначеного в абзаці першому цього підпункту може бути здійснено, за умови, якщо протягом календарного року, що передує періоду переходу І на спрощену систему оподаткування, суб`єктом господарювання дотримано вимоги, встановлені (в п.291.4 ст.2.91 цього Кодексу. Однак, оскільки платником податків ОСОБА_1 в періоді, що передує періоду перебування на спрощеній системі оподаткування було перевищено обсяг доходу, визначений п. 291.4 ст.291 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-IV зі змінами та доповненнями, тож платник податків не мав права перебувати на спрощеній системі оподаткування, а отримані доходи повинен був оподатковувати за загальною системою оподаткування.

В період з 05.06.2015 по 31.12.2016 платником податків ОСОБА_1 , звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015р. та 2017рр. до ДПІ у Дніпровського районі ГУ ДФС у м.Києві не подано.

За результатами порушень встановлених в пункті 2.1 даного Акту перевірки, фізична особа - платник податків ОСОБА_1 , починаючи з 01.07.2015, повинен був зареєструватися як фізична особа-підприємець, відповідно до законодавчих норм Законом України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", та отримані доходи від здійснення господарської діяльності оподатковувати згідно норм ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог розділу V Податкового кодексу України, фізична особа - підприємець повинна зареєструватися платником податку на додану вартість.

За даними перевірки валовий доход від здійснення господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 протягом 12 календарних місяців з 01.07.2015 сукупно перевищує 1000000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість) і становив 1210916.00 грн.

Таким чином, платником податків фізичною особою ОСОБА_1 встановлено недотримання вимог н.183.2 ст.183 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ із змінами та доповненнями, а саме платник податків не зареєструвався як платник ПДВ в серпні 2015 р.

За результатами перевірки встановлені порушення вимог п. 183,2 ст.183, п, 187.1 ст.187, п. 188.1 ст.188. п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, а саме, платником податків ОСОБА_1 занижено суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплати в період з 11.08.2015р. по 31.12.2017р. на загальну суму 797 684,27 грн. та донараховано до бюджету ПДВ в сумі 797 684,27 грн..

Перевіркою правильності визначення та декларування обсягів отриманих доходів від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено, що платником податків ОСОБА_1 не визначено та не задекларовано суми доходів, отриманих від провадження підприємницької діяльності за 2015 рік у розмірі 3 310 898,00 грн. (дохід від продажу нерухомого майна складає 3 267 563,00 грн., дохід виплачений самозайнятій особі складає 43 335,00грн.), за 2016 рік у розмірі 1 249 054,95 грн. (дохід від продажу нерухомого майна складає 1 105 083,00 грн., дохід виплачений самозайнятій особі, згідно декларації єдиного податку складає 143 971,95грн.), за 2017 ріку розмірі 759 007 грн. (дохід від продажу нерухомого майна складає 708 125,00грн., дохід виплачений самозайнятій особі 50 882,00грн.).

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 встановлено, зокрема, заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2017 роки в сумі 738 175,63 грн., у т.ч. за 2015 р. в сумі 494 101,15 грн., за 2016 р. в сумі 131 629,57 грн., за 2017р. в сумі 112 444,91 грн.

Згідно Акту перевірки, встановлено порушення ОСОБА_1 :

- ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України від 16.01.2003 року №436-IV шляхом здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи- підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності відповідно до вимог законодавства.

- ст. 18 Закону України від 15 травня 2003 року N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а саме не подання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

- п. 296.2 ст.296 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI із змінами і доповненнями, не подання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2017р.

- п.44.3, п.44.6 ст.44 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не надання документів та книги обліку доходів.

- п. п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не надання книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

- 49.18.5 пункт 49.18 ст.49 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-IV зі змінами та доповненнями, а саме не своєчасне подання декларації про майновий стан та доходи за 2015- 2017рр.

- пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.2 ст. 177 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2017 роки в сумі 738 175,63 грн., у т.ч. за 2015 р. в сумі 494 101,15 грн., за 2016 р. в сумі 131 629,57 грн., за 2017р. в сумі 112 444,91грн.

- п.1, п.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010р. №2664-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, а саме не подання, подання за невстановленою формою звітності з єдиного соціального внеску за 2015-2017 рр.

- п. 2 ч.1 ст.7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 2464-VI від 08.07.2010, що занижено суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в загальній сумі 131 504,85 грн, в тому числі, за 2015 рік в сумі 45941,40 грн, за 2016 рік в сумі 49638,92 грн, за 2017 рік в сумі 35924,53 грн;

- п.183.2 ст.183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ із змінами та доповненнями, занижено суму зобов`язань з ПДВ, що підлягає до сплаті на загальну суму 797 684,27грн. та донараховано до бюджету ПДВ в сумі 797 684,27грн.

На підставі Акту перевірки ГУ ДФС у м. Києві були прийняті такі рішення:

- рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (донараховано 116 563,39 грн єдиного внеску та 40 453,15 грн - штрафних санкцій) за порушення п.2 ч. 1 ст.7 ЗУ «Про збір та oблік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 922 719,54 грн (738175,63 грн - збільшення за податковим зобов`язанням; 184543,91 грн - штрафних санкцій) за порушення пп.164.2.20 п.164.2 ст. 164, п.167.1 167, п.177.2 ст. 177 ПКУ;

- рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на суму 510,00 грн. за порушення п.1, п.4 ч.2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн. за порушення пп. «а» п. 176.1 ст. 176, пп. 44.1, п.44.3 ст.44 ПКУ;

- податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 510,00 грн. за порушення пп.44.6, п. 44.3. ст. 44 ПКУ;

- податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 170,00 грн за порушення п. 296.6 ст. 296, пп.49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПКУ;

- податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 997 105,34 грн (на 797 684,27 грн збільшено податкове зобов`язання та 199 421,07 грн - штрафних санкцій) за порушення п. 183.2 ст. 183, п 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.200.1 ст. 200 ПКУ;

- вимога від 13.03.2019 про сплату боргу на суму 131 504,85 по заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Не погоджуючись із діями та рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено у статті 177 ПК України.

Відповідно до пункту 177.1 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування.

Пунктом 177.2 статі 177 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Як вбачається з матеріалів справи, між Вугледарською міською радою та громадянином ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №4АА17900005 від 10.11.2010 строком на 25 років для реконструкції незавершеного будівництва житлового будинку, будівництва та подальшої експлуатації житлового будинку, площею 0,3927 га.

Правоустановчі документи щодо права користування земельними ділянками, наявна проектна документація та інша дозвільна документація надали змогу громадянину ОСОБА_1 розпочати у 2010 році реконструкцію п`ятиповерхового п`ятидесятиквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 31.10.2012 № ДЦ 5 надала право на отримання громадянином ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на нерухоме майно №136 від 27.11.2012, виданого Виконавчим комітетом Вугледарської міської ради на житловий багатоквартирний будинок з кадастровим номером №:01:001:0151, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Загальна площа будівлі становить - 5998,3 кв. м., з яких площа квартир - 3906,50 кв. м. - 50 квартир та площа приміщень - 3346,40 кв. м.

Отже, з вищевказаного вбачається, що укладення договору оренди землі, документація на реконструкцію п`ятиповерхового п`ятидесятиквартирного житлового будинку та отримання права власності на квартири вчинені позивачем у 2010-2012 роках, тобто, до моменту реєстрації його, як фізична особа - підприємець 14.04.2016.

Відповідно до договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 протягом 2015 - 2017 років відчужено фізичним особам квартири, за вищезазначеною адресою у кількості 25 об`єктів на загальну суму 4 980 771 гривень, а саме: у 2015 році - 15 об`єктів на загальну суму 3 267 563,00 грн.; у 2016 році - 6 об`єктів на загальну суму 1 105 083,00 грн.; у 2017 році - 4 об`єкти на загальну суму 708 125,00 грн.

При цьому, згідно договору №1348 від 11.09.2018, платником податків ОСОБА_1 , згідно з п. 3 цього договору, отримано часткову передплату за квартиру в березні 2016 р. 50000 гривень та в квітні 2017 р. 50000 гривень.

Згідно висновків Акту перевірки, податковий орган дійшов висновку, що позивачем порушено, зокрема, вимоги ст. 58, ч. 6 ст. 128 Господарського Кодексу України шляхом здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та незабезпечення ведення обліку результатів своєї діяльності, відповідно до вимог законодавства; ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», а саме, неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи-підприємця.

Також, відповідно до Акту перевірки, перевіркою правильності визначення та декларування обсягів отриманих доходів від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 встановлено, що платником податків ОСОБА_1 не визначено та не задекларовано суми доходів, отриманих від провадження підприємницької діяльності за 2015 рік у розмірі З 310 898,00 грн (дохід від продажу нерухомого майна складає 3267563,00 грн, дохід виплачений самозайнятій особі складає 43 335,00 грн), за 2016 рік у розмірі 1 249 054,95 грн. (дохід від продажу нерухомого майна складає 1 105 083,00 грн, дохід виплачений самозайнятій особі, згідно декларації єдиного податку складає 143 971,95 грн), за 2017 ріку розмірі 759 007 грн (дохід від продажу нерухомого майна складає 708 125,00 грн, дохід виплачений самозайнятій особі 50 882,00 грн).

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 встановлено, зокрема, заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2017 роки в сумі 738 175,63 грн, у т.ч. за 2015 р. в сумі 494 101,15 грн, за 2016 р. в сумі 131 629,57 грн, за 2017 р. в сумі 112 444,91 грн.

Таким чином, з вищевказаного слідує, що контролюючий орган розцінив діяльність позивача, пов`язану з будівництвом вказаного багатоквартирного житлового будинку та укладенням договорів купівлі-продажу квартир у ньому, як підприємницьку, яка здійснювалася позивачем без реєстрації як фізична особа-підприємець, а дохід від неї - як чистий оподатковуваний дохід, з якого мав бути утриманий податок на доходи фізичних осіб.

З даного приводу, колегія судді зазначає наступне.

Так, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу (пункт 177.1 статті 177 ПК України).

Буквальне тлумачення заголовку статті 177, норми пункту 177.1 цієї статті свідчить, що встановлені цією нормою правила оподаткування, зокрема щодо ставки, застосовуються за одночасної наявності таких умов: 1) дохід отримано фізичною особою-підприємцем; 2) дохід отримано від провадження господарської діяльності.

За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

В статті 42 ГК України визначено, що за своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суб`єктами господарювання у розумінні статті 55 ГК України, зокрема, є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до положень статей 1, 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV), фізична особа, яка має намір стати підприємцем, подає документи для державної реєстрації фізичної особи підприємцем відповідно до переліку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина дев`ята статті 4 Закону № 755-IV).

Аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що фізичні особи можуть вважатись суб`єктами господарювання тільки за умови здійснення ними господарської діяльності і реєстрації їх, як підприємців. Саме з моменту реєстрації підприємцем особа набуває відповідний правовий статус.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі № 320/10766/20, від 20 березня 2024 року у справі № 480/4206/19, від 19 грудня 2024 року у справі № 826/2548/15.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач в період укладення договору оренди землі, виготовлення документації на реконструкцію п`ятиповерхового п`ятидесятиквартирного житлового будинку та отримання права власності на квартири у 2010-2012 роках, а також продажу частини квартир іншим фізичним особам не був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач дійшов безпідставних висновків, що кошти, отримані позивачем на виконання договорів купівлі-продажу квартир, є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб за правилами, передбаченими статтею 177 ПК України.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13.03.2018 у справі №826/13138/15 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.

Так, у справі №826/13138/15 мали місце обставини щодо перевірки фізичної особи-підприємця, тобто, особи, яка була зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності та платник єдиного податку, висновки акту перевірки стосувалися перевищення ліміту доходів, встановленого для ІІІ групи, продажу нерухомості саме в рамках зареєстрованої підприємницької діяльності, а відтак висновки суду у вказаній справі є неспівставними з обставинами даної справи.

Зазначені відмінності у фактичних обставинах справи виключають можливість врахування висновків Верховного Суду у справі №826/13138/15.

Враховуючи вищевказане, висновок контролюючого органу про порушення позивачем пп.164.2.20 п.164.2 ст. 164, п.167.1 167, п.177.2 ст. 177 ПК України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 - 2017 роки, є необґрунтованим, а прийняте на підставі цих висновків податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 922 719,54 грн (738175,63 грн - збільшення за податковим зобов`язанням; 184543,91 грн - штрафних санкцій) є протиправним і підлягає скасуванню.

З приводу податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб на суму 510,00 грн. за порушення пп. «а» п. 176.1 ст. 176, пп. 44.1, п.44.3 ст.44 ПКУ та податкового повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 510,00 грн. за порушення пп.44.6, п. 44.3. ст. 44 ПКУ, слід зазначити наступне.

Враховуючи те, що позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а кошти отримані ним за договорами купівлі-продажу квартир не є доходом отриманим від підприємницької діяльності висновок відповідача про порушення позивачем п.44.3, п.44.6 ст.44 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не надання документів та книги обліку доходів; п. п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р. зі змінами та доповненнями, а саме не надання книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб та податкове повідомлення-рішення № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за платежем єдиний податок з фізичних осіб є протиправними та підлягають скасуванню.

З приводу висновків контролюючого органу про порушення позивачем п.1, п.4 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині неподання, подання за невстановленою формою звітності з єдиного соціального внеску за 2015-2017 рр., а також, п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми нарахувань по єдиному соціальному внеску в загальній сумі 131 504,85 грн, в тому числі, за 2015 рік в сумі 45941,40 грн, за 2016 рік в сумі 49638,92 грн, за 2017рік в сумі 35924,53 грн, слід зазначити наступне.

Так, згідно висновків Акту перевірки, визначаючи позивачеві недоїмку з єдиного внеску, відповідач виходив з того, що позивач, у розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI), є платником єдиного внеску та в охопленому перевіркою періоді отримав дохід від здійснення підприємницької діяльності, з якого не утримав єдиний внесок.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2464-VI, для фізичних осіб-підприємців єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Беручи до уваги те, що позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а кошти отримані ним за договорами купівлі-продажу квартир не є доходом отриманим від підприємницької діяльності, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що висновки відповідача про ненарахування, необчислення та несплату єдиного внеску у загальній сумі 131 504,85 грн, в тому числі за 2015 рік в сумі 45941,40 грн, за 2016 рік в сумі 49638,92 грн, за 2017 рік в сумі 35924,53 грн, а також, не подання, подання за невстановленою формою звітності з єдиного соціального внеску за 2015-2017 рр., є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішень Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, № від 13.03.2019 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.03.2019 № Ф-78У та наявність підстав для їх скасування.

З приводу висновку податкового органу про заниження позивачем податку на додану вартість, слід зазначити наступне.

З Акту перевірки слідує, що, визначаючи позивачеві грошове зобов`язання з податку на додану вартість, відповідач виходив з того, що валовий дохід від здійснення господарської діяльності платника податків ОСОБА_1 протягом 12 календарних місяців сукупно перевищує 1 000 000,00 гривень (без урахування податку на додану вартість) і становив 1 210 916,00 грн.

Таким чином, відповідач дійшов висновку, що 01.07.2015, відповідно до вимог п. 181.1 ст.181 Податкового кодексу України, платник податків ОСОБА_1 зобов`язаний був зареєструватися платником податку на додану вартість у зв`язку з перевищенням загальної суми операцій з продажу нерухомого майна.

Як наслідок, відповідачем зазначено, що платник податків-фізична особа ОСОБА_1 не визначив податкові зобов`язання з ПДВ, в результаті чого занизив податкові зобов`язання з ПДВ в періоді з 11.08.2015 по 31.12.2017 на загальну суму 797 684,27 грн.

Згідно пункту 180.1 статті 180 ПК України, для цілей оподаткування платником податку є: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; 3) будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України; 4) особа, що веде облік результатів діяльності за договором про спільну діяльність без утворення юридичної особи; 5) особа - управитель майна, яка веде окремий податковий облік з податку на додану вартість щодо господарських операцій, пов`язаних з використанням майна, що отримане в управління за договорами управління майном.

Пунктом 181.1 статті 181 ПК України передбачено, що особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість).

За прпиисами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Положеннями пункту 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що особа для цілей розділу V цього Кодексу - це будь-яка із зазначених нижче осіб: а) юридична особа, створена відповідно до закону у будь-якій організаційно-правовій формі, у тому числі підприємство з іноземними інвестиціями, яка ; б) фізична особа - підприємець, яка ; в) юридична особа, фізична особа, фізична особа - підприємець, яка ввозить товари на митну територію України; г) постійне представництво; ґ) інвестор (оператор) відповідно до угоди про розподіл продукції, на якого покладено ведення податкового обліку з податку на додану вартість за угодою про розподіл продукції.

Отже, аналіз наведених положень ПК України дає підстави для висновку, що фізичні особи є платниками податку на додану вартість, якщо вони ввозять товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, або зареєстровані як підприємці і здійснюють операції з постачання товарів та/або послуг, за умови, що сума від таких операцій перевищила 1 млн. грн протягом останніх 12 місяців.

При цьому, відповідно до підпунктів 14.1.185 і 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України, постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності; постачання товарів - це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Матеріали справи свідчать, що укладення договору оренди землі, документація на реконструкцію п`ятиповерхового п`ятидесятиквартирного житлового будинку та отримання права власності на квартири вчинені позивачем у 2010-2012 роках, тобто до моменту реєстрації як фізична особа - підприємець 14.04.2016. Відповідно до договорів купівлі-продажу, ОСОБА_1 протягом 2015 - 2017 років відчужено фізичним особам квартири, за вищезазначеною адресою у кількості 25 об`єктів.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що діяльність з будівництва та продажу квартир була здійснена позивачем, як фізичною особою, без реєстрації підприємницької діяльності такого виду, а квартири відчужувались позивачем шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу з іншими фізичними особами.

Як слідує з постанови Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18, реєстрація підприємцем можлива виключно за свідомим добровільним актом відповідної особи.

Чинне законодавство не наділяє контролюючі органі чи інші державні органи повноваженнями в односторонньому порядку визнавати особу підприємцем, якщо самостійно особа такого статусу для себе не набула.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не є особою, що, в розумінні пункту 180.1 статті 180 ПК України, зареєстрована або підлягає реєстрації як платник ПДВ.

З огляджу на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві № від 13.03.2019 за платежем податок на додану вартість та наявність підстав для його скасування.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.

Повне судове рішення складено 17.03.2026 р.