Справа № 320/14222/25
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Будівельні Рішення» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Будівельні Рішення» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 153910701 від 21.02.2025, № 153940701 від 21.02.2025, № 153890701 від 21.02.2025, № 153950701 від 21.02.2025.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав на те, що він правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин з ТОВ «ДТЕК», ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація», ПП «КСП ПРОЕКТ», господарські операції з вказаними контрагентами підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій. Крім того, Позивачем зазначено, що він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

З урахуванням викладеного, Позивач вважає, що викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу є необґрунтованими, а прийняті за результатами розгляду акта перевірки податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 153910701 від 21.02.2025, № 153940701 від 21.02.2025, № 153890701 від 21.02.2025, № 153950701 від 21.02.2025.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі Головне управління ДПС у м. Києві посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована відповідністю оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, підтримавши висновки акта перевірки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 06.07.2017 по 30.06.2024, валютного - за період з 06.07.2017 по 30.06.2024, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.07.2017 по 30.06.2024 та іншого законодавства за відповідний, за результатами якої складено акт від 15 жовтня 2024 року № 113580/ж5/26-15-07-01-06-20/41442416, в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення»:

- п.п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п. 6, п. 7 та п. 9.4 П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (зі змінами та доповненнями), п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3 397 284 грн за півріччя 2024 року;

- п. 44. ст. 44, п. 185.1, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2024 року на суму 1 938 665 грн, та занижено податок на додану вартість на загальну суму 10 042 096 грн, в тому числі за червень 2022 року на суму 46 064 грн, за грудень 2022 року на суму 1 142 008 грн, за лютий 2023 року на суму 1 509 121 грн, за березень 2023 року на суму 2 540 791 грн, за квітень 2023 року на суму 572 951 грн, за травень 2023 року на суму 3 292 070 грн, за червень 2023 року на суму 399 886 грн, за листопад 2023 року на суму 539 205 гривень;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/податкових розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з перевищенням граничного терміну реєстрації за лютий, травень 2022 року, березень, вересень 2023 року;

- п. 187.1 ст. 187, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за вересень, жовтень, листопад, грудень 2022 року, січень, лютий, березень, квітень, червень 2023 року.

У зв`язку з поданням ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» заперечення до акта від 15.10.2024 № 113580/Ж5/26-15-07-01-06-20/41442416 разом з додатковими документами, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 26.11.2024 № 7828-п проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» з питань, що стали предметом оскарження, про що складено акт від 23.01.2025 № 3979/Ж5/26-15-07-01-06-20/41442416 (далі - акт перевірки), в якому вказано про наступні порушення вимог податкового законодавства з боку ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення»:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.10.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.6, п.7 та п. 9.4 П(с)БО 16 "Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 (зі змінами та доповненнями), п. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 3 397 284 грн за півріччя 2024 року;

- п. 44. ст. 44, п. 185.1, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість" затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 159/28289 (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість за червень 2024 року на суму 1 938 665 грн, та занижено податок на додану вартість на загальну суму 10 042 096 грн, в тому числі за червень 2022 року на суму 46 064 грн, за грудень 2022 року на суму 1 142 008 грн, за лютий 2023 року на суму 1 509 121 грн, за березень 2023 року на суму 2 540 791 грн, за квітень 2023 року на суму 572 951 грн, за травень 2023 року на суму 3 292 070 грн, за червень 2023 року на суму 399 886 грн, за листопад 2023 року на суму 539 205 грн.

На підставі викладеного, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 21 лютого 2025 року:

- № 153890701, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 1 938 665,00 грн;

- № 153910701, яким ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 12 552 620,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями у сумі 10 042 096,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у сумі 2 510 524,00 грн;

- № 153940701, яким до ТОВ «ДТЕК Будівельні Рішення» застосовано штрафні санкції у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/розрахунків коригування на суму 30 600,00 грн;

- № 153950701, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3 397 287,00 грн;

Не погоджуючись з вказаним податковими повідомленнями-рішеннями Відповідача, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивач правомірно сформував дані бухгалтерського та податкового обліку за наслідками взаємовідносин вказаними вище контрагентами, господарські операції підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій.

Таким чином, суд вважав доводи Відповідача протиправними та такими, що не заслуговують на увагу, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі - ПК України).

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до вимог пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень ПКУ.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 ПК України з урахуванням положень цього Кодексу.

У відповідності до вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до вимог п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з вимогами п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV) визначено, що його дія поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм власності.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до ст. 1 Закону № 996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Наведені вище норми вказують на те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

При цьому фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Отже, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. При цьому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що між Позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК» (Виконавець) укладено договір від 05 травня 2022 року № 1769-ДТЭК, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Виконавець зобов`язується надавати Замовнику інформаційно-консультаційні послуги з корпоративного управління, код згідно з ДКПП 70.22 (надалі - Послуги), а саме:

1.1.1. Супроводження діяльності органів управління Замовника (підготовка та проведення засідань Загальних зборів акціонерів, оформлення відповідних протоколів та інших документів; проведення переговорів від імені Замовника щодо змісту документів та погодження їх проектів; супроводження переводу документів, апостилізації та нотаріального засвідчення; виконання, за необхідності, функцій корпоративного секретаря

1.1.2. Розробка та впровадження внутрішніх (локальних) корпоративних актів Замовника підрозділи, порядок їх діяльності та взаємодії тощо).

1.1.3. Супроводження заходів з виплати дивідендів (представництво інтересів Замовника з питань виплати дивідендів у відносинах із Центральним депозитарієм, Розрахунковим центром, депозитарними установами та іншими уповноваженими юридичними особами згідно з законодавством України тощо).

1.1.4. Супроводження розкриття регульованої інформації на фондовому ринку України підготовка річних/квартальних та інших звітів та інформації, що підлягають розкриттю згідно з законодавством, забезпечення їх направлення/надання/надсилання до уповноважених органів, оприлюднення, тощо).

1.1.5. Забезпечення корпоративного документообігу та надання корпоративної інформації (зберігання/ведення корпоративного архіву (корпоративних, статутних та інших документів), оформлення, заповнення, погодження та надання виписок/витягів/копій корпоративних документів, довідок, анкет, сертифікатів тощо, організація роботи із запитами учасників/акціонерів, організація їх обробки та підовки відповідей, проведення переговорів від імені Замовника щодо надання документів третім особам тощо).

1.1.6. Надання консультацій у сфері корпоративного права та управління, проведення правової експертизи у цій сфері, представництво інтересів Замовника при підборі та роботі з консультантами у сфері корпоративного права інших юрисдикцій.

1.1.7. Представництво інтересів Замовника у корпоративних конфліктах, судових спорах у сфері корпоративного права, а також у комунікації з НКЦПФР та іншими регуляторами ринку цінних паперів.

1.1.8. Надання іншої правової допомоги у сфері корпоративного права та управління.

Позивач на обґрунтування позовних вимог вказував, що за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг з корпоративного управління від 05.05.2022 № 1769-ДТЭК року, на щомісячній основі отримував послуги, пов`язані із наданням юридичних консультацій та консультацій у сфері корпоративного права та управління.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено про економічну необґрунтованість цих послуг, неможливість визначити їх доцільність та необхідність для фінансово-господарської діяльності Позивача.

Необхідність придбання таких послуг на договірній основі Позивач обґрунтовував:

- відсутністю у його структурі юридичного відділу та/або у його штаті фахівців за напрямком правового забезпечення (юристів, юрисконсультів);

- необхідністю отримання юридичних консультацій з питань корпоративного права (в тому числі під час укладення будь-яких правочинів на предмет їх відповідності правочинам щодо вчинення яких є заінтересованість, або значним правочинам з відповідною підготовкою проектів рішень наглядового органу Позивача тощо);

- необхідністю забезпечення супроводу діяльності органів управління з урахуванням найкращих практик корпоративного управління тощо.

На виконання вказаного вище договору Позивачем було надано: копію договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 05.05.2022 № 1769-ДТЭК; штатний розпис Позивача; Акти наданих послуг за цим договором та Звіти до нього.

Колегія суддів звертає увагу, що первинні документи, надані Позивачем, у достатній мірі розкривають суть та зміст послуг, які він отримував від ТОВ «ДТЕК» та їх зв`язок із господарською діяльністю Позивача.

Таким чином, доводи Відповідача про економічну необґрунтованість цих послуг, неможливість визначити їх доцільність або необхідність для фінансово-господарської діяльності Позивача спростовуються вище наведеними та наданими доказами.

Щодо взаємовідносин Позивача з ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація», колегія суддів зазначає наступне.

Між ТОВ «ДТЕК Тилігульська ВЕС» (Замовник) та Позивачем (Генпідрядник) укладено Договір генерального будівельного підряду від 21.01.2021 № 307-ТВЄС «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області».

Також, між ТДВ «Миколаївбудмеханізація» (Виконавець) та Позивачем (Замовник) укладено договори на надання послуг з експлуатації будівельних машин і механізмів від 01.09.2022 № 50-СР, від 31.03.2023 № 73-БР про використання будівельної техніки на об`єкті «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області».

Крім того, між Позивачем (Замовник) та ТОВ «Крани України» укладено договір підряду від 30.08.2022 № 47-СР про виконання вантажопідіймальних робіт під час монтажу ВЕУ в кількості 13 шт. на об`єкті «Нове будівництво вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Бердянського району Миколаївської області» та договір підряду від 31.03.2023 № 72-БР про виконання вантажопідіймальних робіт під час демонтажу 2 секцій.

На виконання вказаних договорів Позивачем надано: Акти виконаних робіт; податкові накладні; зведені Акти виконаних робіт за цими Договорами.

Зокрема, Позивач складав наступні Акти згідно з номенклатурою робіт за договором генерального будівельного підряду від 21.01.2021 № 307-ТВЭС:

- «Послуги з експлуатації будівельних машин і механізмів для будівництва технологічних проїздів та підкранових майданчиків (13 ВЕУ) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;

- «Роботи з будівництва технологічних проїздів та підготовчих робіт на підкранових майданчиках ВЕУ 3 черга при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;

- «Будівництво технологічних проїздів, підкранових майданчиків та опорних конструкцій ВЕУ (третя черга будівництва 126 МВт) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;

- «Вантажопідіймальні роботи під час монтажу ВЕУ (13 ВЕУ) при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області»;

- «Вантажопідіймальні роботи під час заміни генератора на Об`єкті робіт ВЕУ № 348 при новому будівництві вітрової електричної станції «ДТЕК Тилігульська ВЕС» потужністю 500 МВт за межами населених пунктів в межах територій Анатолівської, Краснопільської та Ташинської сільських рад Березанського району Миколаївської області».

Таким чином, отримані від контрагентів Позивача: ТОВ «Крани України», ТДВ «Миколаївбудмеханізація» роботи з експлуатації будівельних машин та механізмів та виконання вантажопідіймальних робіт під час монтажу вітроенергетичних установок Позивач реалізував ТОВ «ДТЕК Тилігульська ВЕС» як Замовнику за договором генерального будівельного підряду від 21.01.2021 № 307-ТВЄС.

Щодо взаємовідносин Позивача з ПП «КСП-Проект», колегією суддів встановлено таке.

Між Позивачем (Замовник) та ПП «КСП-Проект» (Підрядник) укладено Договір підряду від 01.08.2023 № 84-СР на виконання робіт з монтажу вітровимірювальних щогл, відповідно до п. 2.1.1 якого Підрядник зобов`язується за завданням Замовника на свій ризик в строк з використанням Обладнання, Обладнання Підрядника, за процедурою, в об`ємах і за ціною, узгодженими Сторонами в Договорі, виконати Роботи, вказані в п. 2.3.1 Договору, відповідно до вимог Договору, Технічного завдання до Договору, поставити Запасні частини, надати послуги із супроводження вітромоніторингової кампанії, а Замовник зобов`язується надати Підряднику Будівельний майданчик (2 (дві) вітровимірювальні щогли висотою 160 метрів, комплекти метеорологічного обладнання на 2 (дві) вітровимірювальні щогли, фундаментні блоки 2 (двох) вітровимірювальних щогл), прийняти від Підрядника Запасні частини, прийняти належним чином виконані Роботи та оплатити їх в строки, встановлені Договором.

Позивач на виконання робіт з монтажу вітровимірювальних щогл надав наступні докази: звіт про встановлення 160-метрової щогли «Полтавська 1» у населеному пункті Демидівка, звіт про встановлення 160-метрової щогли «Полтавська 2» у населеному пункті Великі Кринки, повідомлення про початок відбору даних з використанням щогл та датчиків на відповідних майданчиках та підсумкові звіти.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що встановлено штучний характер укладання договору підряду № 84-СР від 01.08.2023 з ПП «КСП-Проект», оскільки аналізом даних, які містяться в ЄРПН, не встановлено реєстрації контрагентом на адресу ПП «КСП-Проект» податкових накладних, що відповідають номенклатурі робіт з постачання та монтажу вітровимірювальних щогл.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно рішень Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 14.03.2024 № 10724081/31978764, від 14.03.2024 № 10724082/31978764, від 18.04.2024 № 10925199/31978764 податковий кредит за податковими накладними, складеними ПП «КСП-Проект» був предметом перевірки під час блокування таких накладних контролюючими органами. Відповідні податкові накладні були зареєстровані на підставі рішень комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, копії яких наявні в матеріалах даної адміністративної справи.

Крім того, Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено, що за результатами проведеного аналізу наявної податкової інформації, встановлено відсутність необхідних матеріальних, технічних, трудових ресурсів у ПП «КСП-Проект» для виконання вказаних робіт власними силами.

Проте, як зазначено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 доводи Відповідача щодо відсутності в контрагентів Позивача трудових та матеріальних ресурсів для здійснення господарської діяльності, не виключають можливість виконання господарської операції, не спростовують обставин поставки товару, адже така діяльність може здійснюватися не лише за рахунок власних ресурсів, але й за рахунок ресурсів, що належать іншим особам (найманих ресурсів). Разом із цим Відповідач не обґрунтував, який обсяг трудових та матеріальних ресурсів необхідно мати підприємству для здійснення такої господарської діяльності та чим це підтверджується.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що контролюючий орган на порушення вимог статті 77 КАС України не довів та не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні в контрагентів по ланцюгу постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення тощо були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з Позивачем. Відповідач також не довів та не надав належні докази, які б свідчили про наявність фактів протиправної поведінки Позивача та про обізнаність платника податків щодо протиправної поведінки його контрагентів і злагодженості дій між ними.

Висновки про відсутність у контрагентів трудових та матеріальних ресурсів зроблено контролюючим органом на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними, оскільки фактично надані до перевірки первинні документи не були проаналізовані в акті перевірки, а тому така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим і достовірним доказом у розумінні процесуального закону. Така інформація сама собою не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень, на які посилається Відповідач.

На підставі наведеного, колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника отримати певний результат від здійснення господарської операції.

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 дійшла висновку, що порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків; чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів; так само невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що відповідальність, зокрема, за недостовірність відображених у первинних документах даних покладена саме на ту особу, яка склала та підписала ці документи. Відтак кожен з учасників господарської операції відповідає лише за ті відомості, які до первинного документа вносив він сам.

Таким чином, у приписах частини восьмої статті 9 Закону № 996-ХIV знайшов відображення принцип індивідуальної відповідальності платника податків.

Водночас немає жодних підстав перекладати на платника податків відповідальність за внесення до первинних документів недостовірних даних іншою особою. Інакше це буде суперечити принципу індивідуальної відповідальності та визначеним у статті 16 ПК України обов`язкам платника податків, до яких не віднесено те, що останній повинен дбати про правомірність податкового обліку контрагента.

При цьому важливо враховувати фактичну можливість платника податків усвідомлювати той факт, що від імені задекларованого в первинних документах суб`єкта господарювання діють неуповноважені особи. Мають бути наявні докази того, що законними заходами добросовісний платник податків міг перевірити правдивість відповідних первинних документів, а також мав достатні підстави, діючи з належною обачністю, для обґрунтованих сумнівів у достовірності складених іншими особами первинних документів. Інакше тлумачення норм податкового законодавства фактично перекладає обов`язок здійснення податкового контролю на самих платників податків.

Принцип індивідуальної відповідальності платника податків також застосував ЄСПЛ у рішеннях у справах «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії», «Булвес АД проти Болгарії», «Інтерсплав проти України», визначивши, що платник податків не може нести відповідальність за зловживання свого контрагента, якщо не буде доведено залученість цього платника до таких зловживань.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі № 803/1198/16 та від 05 жовтня 2022 року у справі № 826/9671/18, від 09 серпня 2023 року у справі № 640/2168/20.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги належно не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які правомірно враховано на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкові повідомлення-рішення від 21.02.2025 № 153890701, № 153910701, № 153940701, № 153950701 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДПС у м. Києві, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев

Повний текст складено 17.03.2026 року.