Справа № 520/23434/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18 березня 2026 року № 520/23434/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (далі по тексту відповідач-1, Департамент), Виконавчого комітету Харківської міської ради (далі по тексту відповідач-2), треті особи: ОСОБА_2 (далі по тексту третя особа, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі по тексту третя особа, ОСОБА_3 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради щодо неупорядкування нумерації адрес існуючих об`єктів нерухомого майна, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Департамент містобудування та архітектури Харківської міської ради, виконавчий комітет Харківської міської ради упорядкувати нумерацію об`єктів нерухомого майна у зв`язку із дублюванням адрес існуючих об`єктів, шляхом зміни (коригування) поштової адреси житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ;

- стягнути з Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, виконавчого комітету Харківської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 968,96 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2020 р. Комінтернівський районний суд м. Харкова у справі №641/9065/18 ухвалив рішення, яким визнав за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (реєстраційний номер: 4443204), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . За результатом апеляційної інстанції рішення залишено без змін.

Позивачка 07.09.2023 р. звернулась із заявою до Департаменту реєстрації ХМР для реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 р.

09.10.2023 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації ХМР Гвоздович А.І. фактично відмовив у реєстрації прав власності у зв`язку з наявністю іншого будинку за такою ж адресою і ОСОБА_1 роз`яснено необхідність надати відомості про присвоєння/упорядкування поштової адреси житловому будинку.

27.02.2024 р. ОСОБА_1 звернулась до Департаменту містобудування та архітектури ХМР про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва з метою упорядкування нумерації для усунення виявлених дублювань з проханням: впорядкувати нумерацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом зміни адреси індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 та вчинити дії з приводу присвоєння житловому будинку АДРЕСА_1 - поштової адреси, відмінної від поштової адреси житлового будинку, який належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, жодної відповіді позивачці не направили.

Після здійснення адвокатського запиту від 26.07.2024 р. адвокатом 01.08.2024 р. отримано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 27.02.2024 р.

Позивачці вказану відповідь відповідач не направляв.

У вказаній відповіді вказано, що ОСОБА_1 необхідно надати правовстановлюючі документи та докази відсутності самочинних будівництв.

27.02.2025 р. ОСОБА_1 повторно направила заяву з всіма документами до відповідача.

Позивач зазначає, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 не має самочинних будівництв, що підтверджується технічним паспортом, який зареєстрований та має реєстр. №ТІ01:0609-4734-6194-5533 і статус документу діючий.

В даній справі має місце факт дублювання однакових адрес у вигляді дублювання однакових номерів двох окремих об`єктів нерухомого майна, які належать двом різним власникам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) за адресою АДРЕСА_1 .

Вказану заяву відповідач1 отримав 15.03.2025 р., однак жодної відповіді не надав.

Як вказує позивачка у позовній заяві, про порушення своїх прав вона дізналась 21.03.2025 р. після сплину 5 денного строку розгляду її заяви.

Всупереч чинного законодавства, відповідачі вчиняють протиправну бездіяльність щодо неупорядкування нумерації адрес існуючих двох об`єктів нерухомості, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що має місце факт дублювання однакових адрес у вигляді дублювання однакових номерів двох окремих об`єктів нерухомого майна, які належать двом різним власникам, що унеможливлює повноцінну реалізацію позивачем права власності, проведення державної реєстрації речового права об`єкта нерухомого майна за унікальною адресою, неможливість проведення правочинів з таким об`єктом нерухомого майна, належної ідентифікації об`єкта нерухомого майна на місцевості для особистих цілей.

Ухвалою суду від 05.09.2025 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представниками відповідачів надано відзиви на позовну заяву, в яких вони просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у них.

Представники третьої особи, у встановлений судом строк, правом надати пояснення не скористалися.

Від позивача надійшли відповіді на відзив відповідачів, а також від відповідачів надійшли заперечення на відповіді на відзив.

Суд, розглянувши вказану заяву позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю, з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини також висловив у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України".

Згідно із п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм законодавства вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 826/23586/15.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивачка звернулася до суду за захистом її порушеного права користування житловим будинком з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , а не з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Крім того, судовим розглядом встановлено, що має місце факт дублювання однакових адрес у вигляді дублювання однакових номерів двох окремих об`єктів нерухомого майна, які належать двом різним власникам ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) за адресою АДРЕСА_1 .

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим, а є приватноправовим, оскільки рішення в цій справі впливає на майнові права третіх осіб.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тобто, в разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до вимог частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки ця справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим необхідно закрити провадження у справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 19, 238, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Повна ухвала складена 18 березня 2026 року.

Суддя Бадюков Ю.В.