Справа № 460/2678/26
Суддя: О.В. Поліщук
Дата ухвалення: 2026-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

18 березня 2026 року м. Рівне№460/2678/26

Суддя Рівненського окружного адміністративного суду Поліщук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд:

визнати протиправним і скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.02.2026 № 249 у частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.02.2026 № 36 в частині зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби за призовом під час мобілізації та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 17.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Цією ж ухвалою витребувано ІНФОРМАЦІЯ_1 належним чином засвідчену копію наказу (витягу з наказу) начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.02.2026 № 249 в частині призову та направлення на військову службу під час мобілізації, в особливий період, ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

02.03.2026 на виконання вимог ухвали суду від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшли виртребувані судом документи.

17.03.2026 представником позивача до суду повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом: заборони військовій частині НОМЕР_1 (в особі її посадових/службових осіб) вчиняти дії щодо направлення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби до іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі за цим позовом.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що мобілізація позивача є очевидно протиправною, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 призвав на військову службу заброньованого з 02.02.2026 строком на дванадцять місяців військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який наразі перебуває у військовій частині НОМЕР_1 . Звертає увагу суду, що наказом начальника ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» від 29.01.2026 № 20/ОС-26, позивач був призначений на посаду молодшого інспектора відділу охорони та згідно списку військовозобов`язаних ДУ «Городищенська виправна колонія (№ 96)» належав до переліку працівників установи, щодо яких оформлюються відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації відповідно до переліків посад та професій № 493 від 18.03.2015. На думку заявника, позивача може бути переміщено до іншої військової частини в зону бойових дій, не зважаючи на те, що позивач, як заброньована особа, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, оскільки у складі військової частини НОМЕР_1 функціонує 233-й загальновійськовий полігон Збройних Сил України, на якому здійснюється базова військова підготовка мобілізованих осіб. Після завершення такої підготовки військовослужбовців у встановленому порядку направляють до інших військових частин для подальшого проходження служби. Заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, звертає увагу суду на очевидні ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що просить суд вжити заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) без повідомлення учасників справи.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість заяви про забезпечення позову, враховуючи наведені позивачем підстави для вжиття таких заходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з тим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18 та від 30.09.2019 у справі № 420/5553/18.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя у разі задоволення вимог позивача (заявника).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 у справі № 826/14722/17 вказав, що забезпечення позову є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі (постанова Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 826/9263/17).

Стаття 151 КАС України визначає виключний перелік видів забезпечення позову, а саме:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Оцінюючи заяву про забезпечення позову щодо заборони вчиняти дії щодо направлення/переведення військовослужбовця для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, суд враховує, що такий спосіб забезпечення обґрунтовується з посиланням на очевидну протиправність здійснення призову позивача на військову службу під час мобілізації з огляду на те, що позивач не підлягав мобілізації. Відповідно, внаслідок таких неправомірних рішень та дій відповідачів порушується право позивача на відстрочку, термін дії якої на момент призову і на цей час не закінчився, що свідчить на думку позивача, про незаконність направлення його до військової частини для проходження військової служби.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан був неодноразово продовжений і триває, у точу числі, на момент розгляду судом заяви про забезпечення позову.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни (частина сьома статті 2 Закону № 2232-XII).

Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься посвідчення № 341 від 02.02.2026 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на дванадцять місяців з дня оформлення відстрочки, видане військовозобов`язаному ОСОБА_1 , яке засвідчене печаткою ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також містить підпис начальника цієї установи. Отже факт відстрочки від призову підтверджується названим судом документом.

Судом також встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2026 № 36, ОСОБА_1 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_2 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки військової частини НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_5 та з 04.02.2026 зарахований до списків особового складу цієї військової частини.

В матеріалах справи також міститься лист військової частини НОМЕР_1 від 10.02.2026 № 11855, наданий у відповідь на адвокатський запит, у якому зазначено, що ОСОБА_1 зарахований до поіменного списку особового складу військової частини НОМЕР_1 для проходження курсу базової загальновійськової підготовки тривалістю 45-51 день, із подальшим вибуттям до нового місця проходження військової служби за призначенням.

Отже, на переконання суду, після закінчення підготовки позивач буде направлений наказом командира навчальної військової частини до іншої військової частини, тому у разі встановлення протиправності та скасування оскаржуваних наказів ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, без вжиття заходів забезпечення позову буде істотно ускладнено, оскільки для такого захисту позивачу доведеться докласти значних зусиль та витрат.

Як вбачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд, серед іншого, зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу цієї військової частини.

З огляду на наведене, переведення позивача до іншої військової частини призведе як до необхідності зміни суб`єктного складу учасників справи, так і до припинення правовідносин між позивачем і відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 . Відтак, виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, в якій позивач вже не проходитиме службу на момент набрання рішенням законної сили, не забезпечить ефективної реалізації прав позивача за наслідком прийнятого судом рішення, оскільки у військової частини НОМЕР_1 не буде повноважень на звільнення позивача з військової служби, а так само і на виключення позивача зі списків особового складу іншої військової частини.

Відтак, обраний заявником спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами та не спричинить шкоди відповідачам чи іншим особам, оскільки у разі відмови у задоволенні позовних вимог командир військової частини НОМЕР_1 не буде позбавлений можливості своїм наказом направити/перевести позивача до іншої військової частини.

При цьому, таким судовим рішенням не буде нанесено шкоди жодній із сторін, а також обороні країни, оскільки позивач до набрання законної сили рішенням суду у цій справі залишається у статусі військовослужбовця, а також забезпечення позову у такий спосіб не буде перешкодою для переміщення позивача разом із військовою частиною НОМЕР_1 у разі зміни її дислокації та/або у складі цієї військової частини.

Водночас суд зазначає, що військовій частині НОМЕР_1 має бути заборонено не вчинення будь-яких дій щодо позивача, а лише дій щодо його направлення/переведення до іншої військової частини.

Варто зауважити, що вказаний спосіб забезпечення позову відповідає критерію адекватності та ефективності у ситуації, що склалась, а також гарантуватиме можливість поновлення порушених прав позивача та виконання судового рішення у майбутньому, у разі задоволення позову.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено забороною відповідачу вчиняти певні дії. Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту у разі задоволення поданого позову, що відповідає вимогам процесуального законодавства.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що належним способом забезпечення адміністративного позову є заборона військовій частині НОМЕР_1 (в особі її посадових/службових осіб) вчиняти дії щодо направлення військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до вирішення адміністративної справи по суті, що матиме належний та дієвий засіб, яким досягається та мета на досягнення якої такий спосіб спрямований.

При цьому, на стадії розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, судом не дається правова оцінка законності та правомірності прийняття оскаржуваних рішень. Натомість, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, про які у своїй заяві просить позивач, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до вирішення справи по суті.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення поданої заяви.

Керуючись статтями 150-158, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Заборонити військовій частині НОМЕР_1 (в особі її посадових/службових осіб) вчиняти дії щодо направлення військовослужбовця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі № 460/2678/26.

Копію ухвали надіслати для виконання до військової частини НОМЕР_1 , а також іншим особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складений 18 березня 2026 року.

Суддя Ольга ПОЛІЩУК