Справа № 500/6979/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6979/25

17 березня 2026 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не призначення та не виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 року, з урахуванням вже виплаченої суми допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у 2018 році брав участь в антитерористичній операції (АТО). Вказав, що 12.12.2018 йому встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з отриманою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини та виплачена одноразова грошова допомога. Згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ №733929 від 12.11.2024 позивачу встановлено І групи інвалідності довічно, внаслідок отриманої 14.10.2022 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Надалі позивач звернувся до відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно Постанови № 975 від 25.12.2013. Проте отримав відповідь, з якої слідує, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протоколом від 04 липня 2025 року №379/975, розглянувши подані документи, дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 ОСОБА_1 , звільненому 17.05.2024, який є особою з інвалідністю І групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності та зміною причинного зв`язку інвалідності, на підставі довідок МСЕК серія АВ № 1118411 від 16.07.2018, серія АВ № 1110656 від 12.12.2018 та серія 12ААГ №733929 від 11.10.2024 у розмірі різниці між 400 та 90 кратним прожитковим мінімумом, встановленим законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2018), у сумі 176200 (сто сімдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп.

Вважаючи такі дії відповідача щодо призначення та виплати неповного розміру одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до суду із позовом.

Ухвалою суду від 15.12.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 26.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що відповідно до акта огляду МСЕК серії АВ № 1110656 ОСОБА_1 12.12.2018 встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, а згідно акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 733929 від 12.11.2024 під час повторного огляду встановлено І б групу інвалідності внаслідок травми, поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. А тому, виходячи з вищенаведеного, 400-кратний прожитковий мінімум для цілей призначення допомоги має обраховуватись на 1 січня 2018 року, а не 2024 року. Відповідач вважає, що рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (пункт 16 протоколу від 04.07.2025 № 379/975) позивачу правомірно призначено виплату одноразової грошової допомоги, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня 2018 року, в якому вперше встановлено інвалідність, у сумі 176200, 00 грн.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні на адресу суду від учасників справи не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Як слідує з витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол №3201 від 15 листопада 2018 року, захворювання ОСОБА_1 , 1988 року народження, згідно висновку судово-медичного експерта Хмельницького обласного бюро СМЕ № 1424 від 15 січня 2018 року, пов`язані із захистом Батьківщини.

З довідки до акта МСЕК від 17.12.2018 встановлено ІІ групу інвалідності з 12.12.2018, причина інвалідності: захворювання так, пов`язані із захистом Батьківщини.

Судом встановлено, що згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2022 №2038 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивач отримав травму за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_2 внаслідок мінного обстрілу під час проведення облаштування позицій у районі населеного пункту АДРЕСА_1 . Виконував бойове завдання за призначенням, пов`язане із захистом суверенітету країни її територіальної цілісності та недоторканості в умовах воєнного стану.

ОСОБА_1 , колишній головний сержант возводу контрдиверсійної боротьби роти контрдиверсійної боротьби військової частини НОМЕР_3 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 15.05.2024 № 44-РС у відставку за підпунктом б пункту другого частини четвертої статті 26 України Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переглядом через 6-12 місяців).

ВЛК хірургічного профілю ВМКЦ Західного регіону 23.04.2024 складено свідоцтво про хворобу №1058/1, яким ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби на підставі статей 61 а, 78 а графи ІІ Розкладу хвороб.

Як слідує з довідки до акту МСЕК серії 12 ААГ №733929 від 12.11.2024 встановлено І групу інвалідності, причина інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини.

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_4 від 26.11.2024, позивач є особою з інвалідністю І групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Судом досліджено витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 17.05.2024 №138 та встановлено що із 17.05.2024 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки звернувся до Міністерства оборони України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І б групи інвалідності внаслідок травми, поранення, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Як встановлено із листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.07.2025 №4790, за результатами розгляду звернення позивача рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія), яке оформлено пунктом 16 протоколу від 04.07.2025 № 379/975, призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , який є особою з інвалідністю І групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку зі встановленням вищої групи інвалідності та зміною причинного зв`язку інвалідності на підставі довідок МСЕК серії АВ № 1118411 від 16.07.2018, серії АВ №1110656 від 12.12.2018 та серії 12ААГ №733929 від 11.10.2024 у розмірі різниці між 400 та 90 кратним прожитковим мінімумом, встановленим законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2018), у сумі 176200 (сто сімдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп.

Вважаючи такі дії відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги в неповному розмірі протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до у ст. 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною другою статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-XII).

Згідно положень п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону №2011-XII (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

З 25.08.2022 набрав чинності Закон України № 2489-IX від 29.07.2022 "Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги", яким пункт 4 статті 16-3 викладено в такій редакції:

"4. Якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

У разі встановлення більшого ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках чи зміни його причинного зв`язку, що дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (крім випадків поранення, травми, контузії, каліцтва, отриманих у різний період часу, за якими виплата допомоги здійснюється окремо, без урахування раніше виплачених сум).

У разі якщо під час первинного огляду було встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності у відсотках, а під час наступного огляду (переогляду) встановлено інвалідність, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, чи особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється без урахування раніше виплачених сум допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності чи встановленням інвалідності".

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Такі положення норми статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Стаття 16 Закону України № 2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, строків же реалізації права на одноразову грошову допомогу не передбачено, ані цим Законом, ані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо обставини про те, що відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнена абзацом 2 частини 4, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Надалі, Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (який набрав чинності з 1 січня 2017 року) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, яким передбачено: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Обидві ці норми (абзац перший та другий частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Як встановлено судом, позивач у різний час отримав два окремі, різні, незалежні один від одного ушкодження здоров`я:

(1) під час перебування в зоні АТО у 2018 році внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, після чого позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (протокол ЦВЛК №3201 від 15.11.2018, довідка МСЕК від 17.12.2018);

(2) під час участі у бойових діях 14 жовтня 2022 року, внаслідок чого позивачу встановлено І групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (свідоцтво про хворобу №1058/1 від 26.04.2024, довідка МСЕК від 12.11.2024).

Таким чином, суд вважає, що 14.10.2022 позивач отримав травми, внаслідок яких 12.11.2024 встановлено І групу інвалідності, яка не пов`язана із пораненням, отриманим позивачем у 2018 році за інших подій, внаслідок яких позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

Визначена у частині четвертій статті 16-3 Закону № 2011-XII заборона щодо виплати одної грошової допомоги, може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних.

Вказане підтверджується висновком Верховного Суду, висловленим у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957, постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року (справа 240/1623/20). Вказані висновки також відповідають позиціям Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 липня 2020 року (справа №240/10153/19). Таку ж позицію підтримав Верховний Суд у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2024 року (справа №240/19209/21) і востаннє від 05 березня 2025 року (справа № 240/21783/21).

Правовими положеннями частини 5 статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності у 2024 році внаслідок отримання 14.10.2022 травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оскільки така жодним чином не є пов`язаною із травмою, отриманою позивачем у 2018 році за інших обставин.

Згідно з частиною четвертою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, яка набрала чинності з 1 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З урахуванням викладеного, враховуючи постанову Верховного Суду від 05 березня 2025 року у справі № 240/21783/21, суд вказує про наявність підстав для визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 90 кратним розміром прожиткового мінімуму, виходячи із встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2018), оскільки відповідач діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як особа з інвалідністю І групи у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2024 році саме у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності у 2024 році.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №240/17749/20 від 08 травня 2024 року, оскільки спірні правовідносини не є подібними, так як стосувалась одноразової грошової допомоги за результатами повторного огляду відповідно для другої та третьої групи інвалідності у випадку отримання одного й того травмування. Натомість у розглядуваній справі позивач набув іншу групу інвалідності під час захисту Батьківщини за різних обставин участі в АТО у 2018 році та під час мобілізації в умовах воєнного стану у 2024 році.

Суд вважає, що комісія Міністерства оборони України при прийнятті спірного рішення про нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 90 кратним розміром прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ІІ групу інвалідності (2018) не врахувала, що І група інвалідності внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, встановлена позивачу у 2024 році та жодним чином не пов`язана із травмою, отриманою позивачем у 2018 році за інших обставин.

Відтак, застосування відповідачем пп. 1 п. 6 Порядку 975, який передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок захворювання пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність є помилковим, оскільки вищевказані норми Закону №2011-XII та Порядку №975 передбачають виплату різниці між 400 і 90 кратним розміром прожиткового мінімуму станом на 01 січня календарного року, в якому вперше встановлена інвалідність (2018) лише за умови щодо повторного огляду за тими самими травмами чи захворюванням.

Відтак, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід І групи у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року у зв`язку зі встановленням І групи інвалідності у 2024 році із урахуванням виплаченої одноразової грошової допомоги за встановлення ІІ групи інвалідності у 2018 році.

Схожу позицію сформував і ВС КАС у постанові від 10.03.2023 в справі №140/9040/20, де зокрема зазначив, що позивачу, який перебуваючи в зоні АТО у 2015 році внаслідок травми кисті руки з 29.03.2015 встановлено відсотки втрати працездатності, а підчас проходження військової служби в 2019 році внаслідок діагностованих хвороб, не пов`язаних із травмою руки, позивачу з 30.03.2020 встановлено ІІІ групу інвалідності, де обидва випадки ушкодження здоров`я безпосередньо були пов`язані із захистом Батьківщини. Тому ВС зробив висновок, що Міністерство оборони України не врахувало, що ІІІ група інвалідності (2020 року) є жодним чином не пов`язаною із травмою, отриманою таким позивачем у 2015 році за інших подій і тому зобов`язало Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу.

Таку ж позицію сформував Восьмий апеляційний адміністративний суд у постанові від 20 березня 2025 року у справі №140/34006/23, Сьомий апеляційний адміністративний суд в постанові від 06.12.2023 у справі № 240/21783/21, залишивши без змін рішення суду першої інстанції, яким зобов`язано призначити та виплатити одноразову допомогу в розмірі прожиткового мінімуму встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного року, в якому встановлено вищу групу інвалідності за відмінних обставин травмування.

Суд при прийнятті рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії, заява №303-A, п. 29).

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору, судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі різниці між 400 та 90 кратним розміром прожиткового мінімуму, виходячи із встановленого законодавством для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2018 рік).

Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 400-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року, у зв`язку із встановленням І групи інвалідності у 2024 році із урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 17 березня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_5 );

відповідач:

- Міністерство оборони України (місцезнаходження: просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.