Справа № 522/11235/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 522/11235/25

Головуючий І інстанції: Шенцева О.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 23.09.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

21.05.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд скасувати постанову від 20.01.2025р. №АВ/192/1, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою на нього накладено штрафні санкції у розмірі - 17000 грн., а також закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову від 20.01.2025р. №АВ/192/1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності згідно з ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 17000 грн. Позивач не згоден із цією постановою, вважає її протиправною, незаконною, і такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем, при її винесенні, всупереч вимогам чинного законодавства не з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, та чи наявна вина у вчиненні такого правопорушення.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, позивач 15.12.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23.09.2025р. та прийняти нове, яким його позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

12.01.2026р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2026р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

11.03.2026р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

20.01.2025р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесено постанову №АВ/192/1 про притягнення позивача - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі - 17000 грн.

Згідно з вказаною постановою, 17.01.2024р. о 10:00 год., після добровільного супроводження до ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, воєнного стану та під час проведення загальної мобілізації в порушення вимог абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не з`явився за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, вказані в повістці, яка надіслана за допомогою АТ «Укрпошта» про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою явки до 21.12.2024р., чим власне вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Не погоджуючись з правомірністю винесеної відповідачем постанови від 20.01.2025р. №АВ/192/1 про притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувана постанова від 20.01.2025р. №АВ/192/1 прийнята відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

У ст.7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів та посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або ж необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, як передбачено у ст.210-1 КУпАП, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію настає адміністративна відповідальність.

Частиною 3 ст.210-1 КУпАП встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 цієї статті, в особливий період.

За ст.235 КУпАП, ТЦК та СП розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст.210, 210-1 та 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або ж Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені ТЦК та СП розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення мають право керівники ТЦК та СП.

Зі змісту спірної постанови вбачається, що позивача фактично притягнуто до відповідальності за порушення ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-XII.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону №3543-ХІІ, громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Частиною 3 вказаної статті встановлено обов`язки громадян під час мобілізації, з-поміж іншого, військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти ТЦК та СП у строки, які зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до ТЦК та СП громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз.8 ч.3 ст.22 №3543-ХІІ).

Так, як встановлено судом 1-ї інстанції, оскаржуваною постановою від 20.01.2025р. №АВ/192/1 за справою про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

Відповідно до змісту постанови, 17.01.2024р. відповідачем виявлено, що ОСОБА_1 в умовах особливого періоду, воєнного стану і під час проведення загальної мобілізації в порушення вимог абз.1 ч.1 ст.22 Закону №3543-ХІІ не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк та місце, зазначені в повістці, яка надіслана за допомогою АТ «Укрпошта» про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою явки до 21.12.2024р.

У цьому контексті, суд попередньої інстанції правильно звернув увагу на те, що після набрання чинності змінами до положень «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024р. №560), особа вважається належним чином повідомленою про необхідність явки до ТЦК та СП, якщо повістка про виклик згенерована в електронному вигляді, підписана кваліфікованим підписом керівника ТЦК та СП, була направлена рекомендованим листом з описом вкладення за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення облікових даних, однак не була отримана ним, про що працівниками «Укрпошти» проставлено відмітку «відсутність адресата за вказаною адресою».

Разом із тим, судом першої інстанції не було враховано наступне.

Так, у позовній заяві та апеляційній скарзі позивач, зокрема, звертав увагу на те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно нього відбувся без його належного повідомлення про такий розгляд.

Так, у відповідності до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст.248 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

У силу ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

При цьому, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто виключно у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Тобто, має бути сукупність умов - підтвердження своєчасного сповіщення про місце і час розгляду справи і відсутність клопотання порушника про відкладення її розгляду.

Як передбачено у ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Отже, саме на відповідача як орган, який уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ст.210-1 КУпАП покладено обов`язок щодо встановлення всіх фактичних обставин і дотримання процедури розгляду визначеної нормами ст.278 КУпАП.

У постанові від 31.03.2021р. у справі №676/752/17 Верховний Суд наголосив, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, серед іншого, передбачені відносно розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції встановив, що, у даному випадку, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся без повідомлення позивача у належний спосіб та порядку, встановлений процесуальним законодавством, про розгляд адміністративної справи, що в силу приписів ч.1 ст.268 КУпАП виключало можливість розгляду справи.

Тобто, відповідачем позбавлено позивача прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Крім того, у матеріалах даної справи відсутні належні та допустимі докази, які свідчили б про роз`яснення позивачу його прав, визначених ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України, під час розгляду відповідачем безпосередньо справи про адміністративне правопорушення.

У свою чергу, зазначені процедурні порушення (розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату її розгляду) є самостійними та безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022р. у справі №683/743/17, від 21.05.2020р. у справі №286/4145/15-а, від 17.06.2020р. у справі № 712/10440/16-а та від 30.09.2019р. у справі №591/2794/17.

Проте, наразі, відповідачем належних та допустимих доказів щодо своєчасного і реального повідомлення позивача про дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення до суду 1-ї та 2-ї інстанцій не надано.

Більш того, жодних доказів про те, що згенерована повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою явки ОСОБА_1 до 21.12.2024р. дійсно направлялася рекомендованим поштовим відправленням на адресу задекларованого або ж зареєстрованого місця його проживання (засобами поштового зв`язку) відповідачем також надано не було.

Резюмуючи викладене, а також враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова є протиправною і передчасною та відповідно підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача є суттєвими та свідчать про невідповідність висновків суду 1-ї інстанції обставинам даної справи, невірне застосування ним норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю чи частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині чи зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду 1-ї інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову відповідача, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2025 року - скасувати і прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.01.2025 року №АВ/192/1, прийнятою щодо ОСОБА_1 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 16.03.2026р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: К.В. Кравченко

В.О. Скрипченко