Справа № 240/14491/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа № 240/14491/24

адміністративне провадження № К/990/11087/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №240/14491/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому просив:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (у первинній редакції), пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII при обчисленні, починаючи з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України від 14 листопада 2019 року №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01 січня 2020 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати, починаючи з 29 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року включно, розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткові та одноразові види грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 року в розмірі 2102,00 гривень;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (у первинній редакції), пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII при обчисленні, починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01 січня 2021 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати, починаючи з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року включно, розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткові та одноразові види грошового забезпечення, в тому числі одноразову грошову допомогу у разі звільнення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2021 року в розмірі 2270,00 гривень;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (у первинній редакції), пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII при обчисленні, починаючи з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року №1928-IX на 01 січня 2022 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати, починаючи з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року включно, розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткові та одноразові види грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2022 року в розмірі 2481,00 гривень;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1, які полягають у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (у первинній редакції), пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII при обчисленні, починаючи з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ на 01 січня 2023 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахувати, починаючи з 01 січня 2023 року по 20 травня 2023 року включно, розміри посадового окладу та окладу за військовим званням, додаткові та одноразові види грошового забезпечення, з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2023 року в розмірі 2684,00 гривень;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виплатити, недоплачені протягом 2020 - 2023 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення, за період з 29 січня 2020 року по 20 травня 2023 року включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 29 січня 2020 року по дату виплати заборгованих коштів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо розрахунку та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, належної грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України від 19 листопада 2021 року №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік".

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік", Законом України від 15 грудня 2020 року №1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік", Законом України від 19 листопада 2021 року №1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" та Законом України від 03 листопада 2022 року №2710-ІХ "Про Державний бюджет України на 2023 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт, а також провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму недоплаченого грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати таких сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідачем подано до суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою зазначені ІНФОРМАЦІЯ_1 у клопотанні, відмовлено в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року залишено без руху.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2026 року касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №240/14491/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - повернуто особі, яка її подала.

11 березня 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №240/14491/24. Скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

За приписами абзацу другого частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями статті 330 КАС України визначено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

За приписами пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстави, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбачених статтею 328 цього Кодексу підстав.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми права чи неправильність її застосування.

Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Перевіряючи доводи повторно поданої касаційної скарги, Верховний Суд установив, що її зміст по суті є ідентичним змісту касаційної скарги, яку вже було повернуто ухвалою Верховного Суду у цій самій справі.

Так, скаржник повторно посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, порушення права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на неналежну оцінку судом апеляційної інстанції причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Водночас наведені доводи знову викладені на загальному рівні та не містять належного обґрунтування того, у чому саме полягає неправильне застосування судом норм процесуального права або які саме порушення процесуальних норм були допущені судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Скаржник повторно обмежився загальними посиланнями на специфіку діяльності військової бюджетної установи в умовах воєнного стану, необхідність погодження процесуальних документів у системі Міністерства оборони України, а також на практику ЄСПЛ щодо недопустимості надмірного формалізму. Однак повторно подана касаційна скарга не містить конкретизації, які саме обставини об`єктивно перешкоджали своєчасному поданню апеляційної скарги, у чому полягала неможливість своєчасного усунення її недоліків, які дії вчинялися скаржником у відповідні проміжки часу та чому наведені ним перешкоди були непереборними.

Посилання на те, що підготовка процесуальних документів у військовій установі потребує внутрішнього погодження, юридичної експертизи, погодження фінансових витрат та керівництвом установи, саме по собі не є достатнім обґрунтуванням підстав касаційного оскарження ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження. Такі твердження не замінюють наведення конкретних фактів, доказів та процесуально значимих обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.

Крім того, повторно наведені посилання на статтю 6 Конвенції та статтю 242 КАС України також не супроводжуються належним правовим обґрунтуванням у взаємозв`язку з установленими у справі обставинами та мотивами ухвали апеляційного суду.

Саме по собі цитування загальних положень Конвенції, окремих норм КАС України та рішень ЄСПЛ без їх застосування до конкретних процесуальних обставин цієї справи не свідчить про належне викладення передбачених законом підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд звертає увагу, що в ухвалі про повернення раніше поданої касаційної скарги вже було надано оцінку аналогічним доводам скаржника та роз`яснено, що касаційна скарга на ухвалу суду апеляційної інстанції, зазначену у частині третій статті 328 КАС України, повинна містити не лише формальне посилання на неправильне застосування норм процесуального права, а й конкретне обґрунтування того, у чому саме полягає таке неправильне застосування або порушення, які саме норми було порушено, а також яким чином це вплинуло на законність ухваленого судового рішення.

Однак зміст повторно поданої касаційної скарги свідчить про те, що скаржник фактично не усунув недоліки, на які вже вказував Верховний Суд, та повторно подав касаційну скаргу з тими самими за змістом доводами, які раніше були визнані недостатніми для відкриття касаційного провадження.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №240/14491/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур