Справа № 1.380.2019.005711
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.005711
У Х В А Л А

з питань відводу судді

16 березня 2026 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А. Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

на розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №1.380.2019.005711 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2019 позов задоволено повністю, а саме: визнано протиправною бездіяльність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради в частині неналежного розгляду інформаційних запитів ОСОБА_1 від 08.04.2019 вх. №3-Л-42947-25, від 08.05.2019 вх. №-Л-53040-25 та від 12.10.2019 вх. №3-Л-122605-25; зобов`язано Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради надати відповіді на запити ОСОБА_1 від 08.04.2019 вх. №3-Л-42947-25, від 08.05.2019 вх. №-Л-53040-25 та від 12.10.2019 вх. №3-Л-122605-25, з врахуванням висновків суду; зобов`язано Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 12.10.2019 вх. №3-Л-12605-25 та надати відповідь з врахуванням висновків суду; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради судовий збір в сумі 768,40 грн; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» судовий збір в сумі 768,40 грн.

Львівський окружний адміністративний суд видав 12.11.2020 виконавчі листи у справі.

Ухвалою суду від 24.05.2023 задоволено заяву позивача про видачу дублікатів виконавчих листів у справі №1.380.2019.005711, виданих Львівським окружним адміністративним судом 12.11.2020.

Львівський окружний адміністративний суд видав 29.05.2023 дублікати виконавчих листів у справі.

Ухвалою суду від 14.09.2023 задоволено заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого 12.11.2020 у справі №1.380.2019.005711, про стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» судового збору в сумі 768,40 грн. на три роки.

Ухвалою суду від 27.09.2023 задоволено заяву представника відповідача 1 про залишення без розгляду заяву про зупинення вчинення виконавчих дій у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 29.09.2023 задоволено частково заяву представника відповідача 1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №1.380.2019.005711 виданий Львівським окружним адміністративним судом 12.11.2020, про зобов`язання Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради надати відповіді на запити ОСОБА_1 від 08.04.2019 вх. №3-Л-42947-25, від 08.05.2019 вх. №3-Л-53040-25 та від 12.10.2019 вх. №3-Л-12605-25, з врахуванням висновків суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено задоволено, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі №1.380.2019.005711 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні заяви Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №1.380.2019.005711 відмовлено.

Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» подало заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просить визнати виконавчий лист у справі №1.380.2019.005711, виданий Львівським окружним адміністративним судом 29.05.2023 таким, що не підлягає виконанню.

Заяву відповідача 2 призначено до розгляду у судовому засіданні.

Позивач подала заяву про відвід судді.

Заява обґрунтована тим, що позивач отримала судову повістку про призначення судового засідання на 23.02.2026 у справі №1.380.2019.005711 «за розглядом заяви Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Позивач після ознайомлення із «матеріалами справи» виявила, що заву подав відповідач 2 - Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал». Позивач вважає, що не повідомивши її про справжнього заявника, суд завідомо упереджено створив перешкоди у доступі до правосуддя щоб вона не змогла 23 лютого себе захистити. Також, позивач вказала про результати розгляду справи №380/24240/23 щодо оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1. Акцентувала увагу на тому, що у справі №1.380.2019.005711 вже розглядалося питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 29.09.2023 виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, однак апеляційний суд скасував цю ухвалу. Вважає викладені обставини такими, що викликають сумніви у здійсненні якісного та неупередженого правосуддя суддею, а тому, суддя підлягає відводу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України - через наявність інших обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Ухвалою судді від 13.03.2026 заяву про відвід судді Кравціва О.Р. в адміністративній справі №1.380.2019.005711 визнано необґрунтованою та передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу та визначення судді для її розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 13.03.2026 визначено суддю для розгляду заяви про відвід судді Гулик А.Г.

Проаналізувавши заяву позивача про відвід судді, суд зазначає наступне.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України), згідно з частиною 1 якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 згаданого Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 КАС України.

Частини восьма, одинадцята, дванадцята статті 40 КАС України визначають, що суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Положеннями частини четвертої статті 36 КАС України регламентовано, що не може бути підставою для відводу судді незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання.

Частиною третьою статті 39 КАС України визначено, що відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-3, 5 частини першої статті 36, статті 37 згаданого Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу (частина четверта статті 39 КАС України).

Із змісту згаданих вбачається, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

Водночас, надаючи оцінку об`єктивності судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою але не вирішальною.

Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, нормами процесуального закону врегульовано, що не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно повинні бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Аналогічний висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2024 у справі №990/310/23 та в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2023 у справі №990/122/23.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що існує дуже тісний взаємозв`язок між гарантіями «незалежного та неупередженого» суду та правом на «суд, встановлений законом». Хоча кожен із них слугує конкретним цілям у ролі окремих гарантій справедливого судового розгляду, Суд вбачає взаємну рису в інституційних вимогах пункту 1 статті 6, оскільки вони керуються метою дотримання основоположних принципів верховенства права та розподілу влади. Суд зазначає, що в основі кожної з цих вимог лежить необхідність підтримувати довіру суспільства до судової системи й гарантувати її незалежність від інших гілок влади (рішення у справі «Гудмундур Андрі Астрадссон проти Ісландії» (Gudmundur Andri Asdradsson v. Iceland) від 1 грудня 2020 року, заява № 26374/18; рішення у справі «Джоджай проти Албанії» (Xhoxhaj v. Albania) від 9 лютого 2021 року, заява № 15227/19).

Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 24 травня 1989 року у справі «Гаушільдт проти Данії» («Hauschildt v. Denmark», заява №10486/83) зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Аналогічні висновки викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №908/137/18.

Позивач обґрунтовує заяву про відвід судді тим, що отримала судову повістку про призначення судового засідання на 23.02.2026 у справі №1.380.2019.005711 «за розглядом заяви Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Позивач після ознайомлення із «матеріалами справи» виявила, що заву подав відповідач 2 - Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал». Позивач вважає, що не повідомивши її про справжнього заявника, суд завідомо упереджено створив перешкоди у доступі до правосуддя щоб вона не змогла 23 лютого себе захистити. Також, позивач вказала про результати розгляду справи №380/24240/23 щодо оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_1. Акцентувала увагу, що у справі №1.380.2019.005711 вже розглядалося питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 29.09.2023 виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню, однак апеляційний суд скасував цю ухвалу. Вважає викладені обставини такими, що викликають сумніви у здійсненні якісного та неупередженого правосуддя суддею, а тому, суддя підлягає відводу відповідно до пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України - через наявність інших обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Суд звертає увагу, що не може бути підставою для відводу заява, яка містить лише припущення про існування обставин прямої чи опосередкованої заінтересованості судді в результаті розгляду справи, а також обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або необ`єктивності, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

За змістом повістки, адресованої ОСОБА_1 /Т.ІV, арк.спр. 66/ позивач викликалася у судове засідання 25.02.2026 «за заявою про визнання виконавчого листа виданого 29.05.2023 р. таким, що не підлягає виконанню» у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Так, зміст довідки про призначення справи до розгляду та повістки про виклик ОСОБА_1 у судове засідання 25.02.2026, а не 23.02.2026, як вказує позивач, підтверджують факт призначення судового засідання та виклик ОСОБА_1 з метою розгляду заяви про визнання виконавчого листа виданого 29.05.2023 таким, що не підлягає виконанню. Це спростовує доводи позивача, що призначення та виклик у судове засідання у справі №1.380.2019.005711 здійснювалось за заявою саме Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради.

При цьому, позивачу надано можливість неодноразово ознайомитися зі справою №1.380.2019.005711 та у судовому засіданні 25.02.2026 позивач була присутня.

Позивач обґрунтовує заяву про відвід судді тим, що не повідомивши її про справжнього заявника, суд завідомо упереджено створив перешкоди у доступі до правосуддя щоб вона не змогла себе захистити, проте позивач не вказує, в чому полягає на її думку створення нерівності сторін у процесі чи використання повноважень на шкоду позивачу, обгрунтованих доводів з посиланням на конкретні факти позивачем не наведено.

Також, суд не бере до уваги посилання позивача на результати розгляду справи №380/24240/23, яку суддя Кравців О.Р. не розглядав.

Щодо посилань позивача на скасування в суді апеляційної інстанції ухвали суду від 29.09.2023 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі №1.380.2019.005711 суд вказує, що відповідно до частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суд звертає увагу позивача на те, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по адміністративному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

В ухвалі від 18 грудня 2018 року у справі №910/2968/18 Верховний Суд визнав відвід завідомо безпідставним, а його заявлення зловживанням процесуальними правами, оскільки вказаний відвід по суті «є висловленням незгоди з процесуальним рішенням Верховного Суду після того, як суд мотивував таке рішення».

З урахуванням викладеного, суд висновує, що підстави для задоволення заяви позивача про відвід судді відсутні, оскільки позивач не довів наявність об`єктивних підстав для відводу судді, визначених статею 36 КАС України, а тому у заяві позивача про відвід судді Кравціва О.Р. необхдін відмовити повністю.

Керуючись статтями 36, 248, 256, 294 КАС України, суд,

у х в а л и в :

у заяві ОСОБА_1 про відвід судді Кравціва Олега Романовича у адміністративній справі №1.380.2019.005711 відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Суддя Гулик Андрій Григорович