Справа № 420/42347/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 березня 2026 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши клопотання представника відповідачів про залишення адміністративного позову без розгляду

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «КБ «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України, в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби в Одеській області від 27.05.2025 №12910454/30390020 про відмову у реєстрації податкової накладної від 27.12.2024 №10;

зобов`язати Державну податкову службу в зареєструвати податкову накладну №10 від 27.12.2025, вважати податкову накладну прийнятою та зареєстрованою датою направлення до податкового органу.

Ухвалою суду від 29.12.2025 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача подано клопотання про залишення адміністративного позову залишити без розгляду, в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до квитанції №3 до податкової накладної №10 від 27.12.2024 ТОВ «КБ «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» отримав рішення комісії центрального рівня про відмову в задоволенні скарги 23.06.2025, з цього випливає, що останнім днем звернення з позовною заявою до суду було 23.09.2025, у той час як згідно відомостей ЄСІТС «Електронний суд» позовна заява сформована в системі 24.12.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду на три місяці і поважних причин такого пропуску не надав.

Представником позивача подано заперечення проти клопотання про залишення без розгляду та клопотання про поновлення строку звернення до суду, в яких зазначив, що з моменту отримання рішення ДПС України за результатами адміністративного оскарження 23.06.2025 Позивач здійснював підготовку правової позиції для звернення до суду з урахуванням мінливої та неоднозначної судової практики щодо застосування критеріїв ризиковості до операцій з надання послуг, зокрема у спорах щодо реєстрації податкових накладних за нематеріальними результатами господарської діяльності. Формування обґрунтованої та виваженої правової позиції у такій категорії справ об`єктивно потребувало додаткового часу та аналізу актуальних правових висновків Верховного Суду.

Також представник позивача вказує, що позивач здійснює господарську діяльність в умовах дії воєнного стану, що супроводжується об`єктивними труднощами в організації діяльності підприємства, фінансовими обмеженнями та ускладненим доступом до належного правничого супроводу. Зазначені обставини мають загальновідомий характер та не залежать від волевиявлення позивача.

Крім того, представник позивача покликається на те, що судом ухвалено відкрити провадження, а подане Відповідачем-1 клопотання фактично зводиться до пропозиції повторної, виключно формальної оцінки строку звернення до суду без урахування правової природи спірних правовідносин, обставин реалізації Позивачем права на судовий захист та процесуальної позиції, вже сформованої судом при відкритті провадження у справі. Такий підхід, на думку представника позивача, суперечить як завданню адміністративного судочинства, визначеному ст. 2 КАС України, так і самому змісту процесуального механізму, передбаченого ст. 123 КАС України.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист визначеним законом шляхом.

За змістом частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 380/2355/20 від 28 травня 2021 року.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до Постанови Верховного суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 року №640/20468/18 (К/9901/16396/19) було надано правову оцінку щодо застосування строку звернення до суду у подібних правовідносинах. Так, Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Отже, із прийняттям чинної редакції КАС України та відмінним правовим регулюванням, визначеним частиною четвертою статті 122 КАС України, інші рішення контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України), оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня вручення скаржнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків (скаржнику) у строки, встановлені ПК України. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення скаржника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення.

При цьому, позивачем не наведено жодної підстави, яка б об`єктивно перешкоджала (утворювала обставини непереборної сили) йому звернутися до суду у строк із даними вимогами.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду із заявою, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, в межах кожної конкретної справи, суд повинен надати оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги пред`явлені до суду з порушенням тримісячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки позов Товариства доставлено до суду 24.12.2025, а рішення за результатом розгляду скарги прийнято відповідачем 25.05.2025.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Аналізуючи наведені доводи, суд зазначає, що представником позивача зазначено загальні положення, без конкретизації причин, які об`єктивно перешкоджали позивачу звернутися до суду із позовною заявою у встановлений законом строк, а отже позивачем не доведено поважність пропуску строку звернення до суду із цим позовом в межах тримісячного строку, адже вказані обставини є загальними та не підтверджуються конкретними доказами та обставинами які перешкоджали позивачу звернутись до суду в межах строку визначеного законодавством.

Щодо роботи підприємства в умовах воєнного стану, суд, враховуючи сталі позиції Верховного Суду, зазначає, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Неможливість здійснення процесуальних прав учасником процесу задля визнання підстави поважною причиною пропуску процесуального строку має бути реальною. Саме по собі посилання на воєнний стан не може свідчити про неможливість виконувати процесуальні права та обов`язки вчасно.

З урахуванням зазначеного, викладені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду суддя вважає неповажними, тому в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Разом з тим, при вирішенні питання про залишення позову без розгляду, суд, з метою забезпечення надання позивачу можливості повідомити про інші причини поважності пропуску строку на звернення до суду, вважає за необхідне залишити адміністративний позову без руху.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 160, 161, 169, 171 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «КБ «ТЕПЛОЕНЕРГОАВТОМАТИКА» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у 5-денний строк з дня отримання ухвали суду усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде залишений без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.П. Марин