Справа № 520/4666/24
Суддя: Семененко М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 р.Справа № 520/4666/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Семененко М.О.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків по справі № 520/4666/24

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 14.04.2021 по 31.12.2022, з 01.05.2023 по 19.05.2023 із використанням показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 відповідно.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 14.04.2021 по 31.12.2021, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 19.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 набрало законної сили 14.05.2024.

29.09.2025 Харківським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи у справі №520/4666/24.

16.12.2025 позивач через систему "Електронний суд" звернувся із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №520/4666/24, в якій просив суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 у справі №520/4666/24 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом 30 днів з дня винесення відповідної ухвали суду, подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 у справі №520/4666/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі №520/4666/24 заяву прийнято до розгляду та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати до суду докази перерахунку та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 14.04.2021 по 31.12.2021, з 01.01.2022 по 31.12.2022, з 01.05.2023 по 19.05.2023.

25.12.2025 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 по справі 520/4666/24 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надано до суду пояснення, в яких зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання рішення суду нараховано позивачу грошове забезпечення та складена довідка-розрахунок від 20.05.2024. Нараховані суми включено до основних заявок-розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення, які направлені до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виплати будуть проведені за умови відкриття асигнувань та фінансування заявок. На даний час відсутні кошти на проведення виплат.

29.12.2025 позивач надав до суду заперечення на пояснення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не здійснені належні заходи щодо виплати позивачу нарахованої суми грошового забезпечення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 відмовлено у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №520/4666/24.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу, справу №520/4666/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що ухвала суду першої інстанції є такою, що винесена без врахування та з`ясування всіх суттєвих обставин справи. Зауважив, що посилання суду першої інстанції на Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) є помилковими та такими, що зроблені без урахування частини 4 статті 382 КАС України, якою передбачено, що відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Отже, фактично, вирішуючи питання про встановлення судового контролю, судом першої інстанції не з`ясовано обставини виконання рішення суду, не надано правової оцінки доводам заявника, та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, передбачених статтею 382 КАС України.

Апелянт також зауважив, що не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення суду нараховано позивачу грошове забезпечення та складена довідка-розрахунок від 20.05.2024; нараховані суми включено до основних заявок-розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення, які направлені до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 ; виплати будуть проведені за умови відкриття асигнування та фінансування заявок; на даний час відсутні кошти на проведення виплат, з огляду на наступне.

Так, згідно листа від 26.12.2025 №15-11-11/29165, наданого на запит позивач, Державна казначейська служба України повідомила наступне: Економічна класифікація видатків бюджету забезпечує єдиний підхід до всіх учасників бюджетного процесу з точки зору виконання бюджету. Згідно з підпунктом 2.1.1.2 підпункту 2.1.1 пункту 2.1 Інструкції за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» здійснюється: грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців, осіб, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу, у тому числі основні та додаткові види виплат (підпункт 1); заохочення, передбачені законодавством (підпункт 2); відшкодування податку на доходи фізичних осіб, що утримується з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, співробітниками Служби судової охорони та особами рядового і начальницького складу у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, згідно із законодавством (підпункт 3); одноразова грошова допомога при звільненні зі служби військовослужбовців, осіб, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та осіб рядового і начальницького складу (підпункт 4). Враховуючи вищезазначене, видатки на виконання рішень суду, які зобов`язують нарахувати та виплатити грошове утримання (забезпечення) військовослужбовців та додаткових виплат необхідно здійснювати за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».

Отже, на думку апелянта, ІНФОРМАЦІЯ_3 не здійснені належні заходи щодо виплати йому нарахованої суми грошового забезпечення на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №520/4666/24, про що було зазначено в його запереченнях, наданих на пояснення ІНФОРМАЦІЯ_5 про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі №520/4666/24. Однак, судом не надана належна оцінка таким запереченням та листу Державної казначейської служби України від 26.12.2025 №15-11-11/29165.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що відповідач протягом тривалого часу уникає зобов`язання щодо виконання рішення по справі №520/4666/24, що стало підставою для звернення до суду з заявою в порядку статті 382 КАС України.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до части 1 статті 382-1, частини 2 статті 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що повнота та правомірність виконання рішення суду в порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця, яким на час звернення представника позивача із заявою про встановлення судового контролю, виходячи з положень статей 18, 63 Закону України "Про виконавче провадження", не вичерпано всіх передбачених чинним законодавством засобів щодо належного та повного виконання рішення суду у справі №520/4666/24. Також, суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення суду нараховано позивачу грошове забезпечення та складена довідка-розрахунок від 20.05.2024. Нараховані суми включено до основних заявок-розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення, які направлені до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виплати будуть проведені за умови відкриття асигнувань та фінансування заявок. На даний час відсутні кошти на проведення виплат. Відтак, суд дійшов висновку, що звернення позивача із заявою в порядку статті 382 КАС України до суду є передчасним.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з вимогами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 372 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.

Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382 382-3 КАС України.

За приписами частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.

За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

Відповідно до частини 1 статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.

За приписами частин 1, 3, 10, 11 статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.

Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.

У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

Аналіз викладених норм права свідчить про те, що судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення, є правовим наслідком судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду та відновленню порушених прав особи - позивача.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Законодавець фактично наділив суд повноваженнями контролю за виконанням того, що для суб`єкта владних повноважень передбачив у своєму рішенні адміністративний суд.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому, після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили, суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що невиконанням рішення суду, яке набрало законної сили, підривається як авторитет судової гілки влади, так і авторитет демократичної держави в цілому.

Рішення суду, яке набрало законної сили - має бути виконане. Виконання рішення суду забезпечує довіру суспільства до суду, оскільки довіра людини до суду формується не тільки через призму справедливого судового рішення, а й зокрема через виконання цього рішення.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.03.2020 у справі №539/3406/17, від 10.02.2022 у справі №160/13013/19, що враховуються судом відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24, зокрема, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 : здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 14.04.2021 по 31.12.2021, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2022 по 31.12.2022, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум; здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.05.2023 по 19.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністру України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" №704 від 30.08.2017, та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 набрало законної сили 14.05.2024. 29.09.2025 Харківським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи у справі №520/4666/24.

Постановами головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною від 15.10.2025 були відкриті виконавчі провадження №№ 79357088, 79357131, 79357225 з виконання виконавчих листів по справі №520/4666/24, виданих 29.09.2025.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 набрало законної сили, але до 15.10.2025 вказане рішення не було виконано. З метою виконання рішення суду ОСОБА_1 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 15.10.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пересічанською Яною Володимирівною відкриті виконавчі провадження та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів, але станом на 15.12.2025 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 не виконано. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 надав листи від 10.10.2025, в яких вказав про те, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 виконано, грошове забезпечення перераховано та виплачено, але жодного документу, який би підтверджував виплату грошового забезпечення не надав. Отже, ані в строк визначений відділом примусового виконання рішень, ані на сьогоднішній день рішення суду відповідачем не виконано.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання вимог ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2025, ІНФОРМАЦІЯ_6 було надано пояснення про виконання рішення суду по справі № 520/4666/24, в яких останній зазначив, що ним на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24 було нараховано позивачу грошове забезпечення та складена довідка-розрахунок від 20.05.2024. Нараховані суми включено до основних заявок-розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення, які направлені до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: заявка на червень 2024 року від 07.06.2024 №1089; заявка на липень 2024 року від 04.07.2024 №1288; заявка на серпень 2024 року від 06.08.2024 №1465; заявка на вересень 2024 року від 06.09.2024 №1725; заявка на жовтень 2024 року від 04.10.2024 №1898; заявка на листопад 2024 року від 06.11.2024 №2142; заявка на грудень 2024 року від 05.12.2024 №2365; заявка на січень 2025 року від 06.01.2025 №17; заявка на лютий 2025 року від 06.02.2025 №217; заявка на березень 2025 року від 06.03.2025 №378; заявка на квітень 2025 року від 07.04.2025 №567; заявка на травень 2025 від 06.05.2025 №777; заявка на червень 2025 від 05.06.2025 №943; заявка на липень 2025 від 04.07.2025 № 04.07.2025; заявка на серпень 2025 року від 05.08.2025 №1460 заявка на вересень 2025 року від 05.09.2025 №1644; заявка на жовтень 2025 року від 06.10.2025 №1980; заявка на листопад 2025 року від 04.11.2025 №2248; заявка на грудень 2025 року від 05.12.2025 №2530.

Відповідач також зазначив, що виплати будуть проведені за умови відкриття асигнувань та фінансування заявок. На даний час відсутні кошти на проведення виплат.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Зокрема, матеріали справи не містять копій наведених заявок-розрахунків на фінансування, доказів їх складання та включення до бюджетних запитів, а також доказів фактичного скерування таких заявок до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 (супровідних листів, реєстрів вихідної кореспонденції, відміток про їх отримання тощо).

Крім того, відповідачем не надано жодних документів, які б свідчили про розгляд відповідних заявок уповноваженим органом, їх повернення, відмову у фінансуванні чи інші обставини, що об`єктивно унеможливлювали б проведення виплати позивачу нарахованих сум.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем доводи мають виключно декларативний характер, не підтверджені належними доказами та не свідчать про вжиття ним реальних і достатніх заходів, спрямованих на виконання рішення суду та забезпечення виплати позивачу нарахованого грошового забезпечення. Відсутність фінансування, як така, без підтвердження належних дій відповідача щодо ініціювання виділення бюджетних коштів, не може бути підставою для невиконання рішення суду.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду, наведеним обставинам належна оцінка судом першої інстанції не надавалася, незважаючи на доводи позивача, щодо невиконання відповідачем рішення суду в частині виплати грошового забезпечення та не здійснення ним належних заходів щодо виплати позивачу нарахованої суми грошового забезпечення на підставі рішення суду, викладені у заяві про встановлення судового контролю та у запереченнях на пояснення про виконання рішення суду.

Суд першої інстанції обмежився формальним викладенням позиції відповідача щодо вчинення ним дій, спрямованих на виконання рішення суду, однак не перевірив належним чином обґрунтованість таких. Водночас, доводи заявника щодо відсутності фактичної виплати нарахованих виплат та не здійснення ІНФОРМАЦІЯ_6 належних заходів щодо виплати таких сум залишилися поза увагою суду.

Отже, суд першої інстанції належним чином не дослідив питання виконання (невиконання) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24.

Також, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, виходив з того, що позивачем не вичерпано всіх передбачених законодавством засобів щодо належного та повного виконання судового рішення.

Колегія суддів вказує на помилковість таких висновків суду першої інстанції та зазначає, що згідно з частиною 4 статті 382 КАС України відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви. Крім того, обов`язковість судового рішення означає його безумовне і, перш - за все, добровільне виконання.

Висновки суду першої інстанції про те, що встановлення судового контролю можливе, якщо заходи з примусового виконання рішення в порядку Закону №1404-VIII не призвели до належного виконання судового рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовий контроль за виконанням рішення суду встановлюється без прив`язки до вчинення дій щодо примусового виконання рішення.

Аналіз норми статті 382 КАС України, у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС України, дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.

Оскільки виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється як добровільно (самим боржником), так і у примусовому порядку (органами державної виконавчої служби), то судовий контроль за виконанням судового рішення безпосередньо не залежить від тієї обставини, чи існує станом на час вжиття заходів такого контролю відкрите виконавче провадження.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів доходить висновку, що під час розгляду заяви про встановлення судового контролю судом першої інстанції не було надано правової оцінки доводам заявника (по суті) в частині невиконання суб`єктом владних повноважень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 у справі №520/4666/24, що свідчить про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення заяви про встановлення судового контролю за виконання рішення суду, висновки суду першої інстанції є передчасними.

Інші доводи і заперечення сторін по справі, з урахуванням наведеного, на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статтею 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, при прийнятті ухвали про відмову у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дійшов передчасних висновків та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.01.2026 по справі № 520/4666/24 скасувати.

Справу № 520/4666/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.12.2025 (зареєстрована 16.12.2025), поданої в порядку статті 382 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Семененко
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 16.03.2026 року