Справа № 520/30404/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

16 березня 2026 р. справа № 520/30404/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, третя особа - Державне бюро розслідувань про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі в частині невиплати позивачу в повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні, зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 424093,76 грн. з вирахуванням податків і зборів;

2. визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі в частині неправильного обчислення компенсації за невикористані відпустки, зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, нарахувати та виплатити позивачу недоотриману компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 398083,92 грн. з вирахуванням податків і зборів.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 424093,76 грн. та не правильно обчислено компенсацію за невикористані відпустки. Вказану бездіяльність суб`єкта владних повноважень позивач вважає такою, що грубо порушує його права та законні інтереси, що й зумовило звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 24.11.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Відповідач з поданим позовом не погодився, надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що підстава звільнення позивача зі служби в ДБР у зв`язку із закінченням строку перебування у розпорядженні (підпункт 15 пункту 107 Положення № 743), не надає йому права на отримання виплати одноразової грошової допомогу при звільненні відповідно до статті 9 Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». А тому, на думку відповідача, відсутні підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомогу при звільненні. Відповідач також вважає безпідставними доводи позивача про неправильний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток та не донарахування йому грошової компенсації у розмірі 398 083,92 грн, оскільки одноденний розрахунковий розмір грошового забезпечення позивача на день його звільнення склав 3 181,41 грн (95 442,30 грн / 30 календарних днів = 3 181,41 грн), з урахуванням якого розраховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток.

Третя особа надала до суду письмові пояснення щодо позову з проханням залишити позовну заяву без задоволення з посиланням на аналогічні пояснення надані відповідачем у відзиві на позов.

Позивач у відповіді на відзив підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві, та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягав на відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомогу при звільненні відповідно до статті 9 Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та правильності обрахунку компенсації за невикористані відпустки позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 17.03.2021 проходив службу в ТУ ДБР у м. Мелітополі на посадах рядового та начальницького складу ДБР.

Згідно з наказом від 11.05.2023 № 215 ос/дск, ОСОБА_1 з 12.05.2023 призначено на посаду заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі, а наказом від 18.08.2025 №329-ос/дск, звільнено з цієї посади та зараховано у розпорядження директора ТУ ДБР у м. Мелітополь з 20.08.2025 по 20.10.2025.

На період перебування у розпорядженні ОСОБА_1 встановлено:

1) посадовий оклад згідно з штатним розписом за посадою заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі 71 571 грн на місяць;

2) доплату за вислугу років 30% від посадового окладу 21 471,30 грн на місяць;

3) доплату за спеціальне звання полковник ДБР 2 400 грн на місяць.

У подальшому наказом від 17.10.2025 № 417-ос/дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДБР у зв`язку із закінченням строку перебування у розпорядження з 20.10.2025, з достроковим припиненням (розірванням) контракту.

При звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпусток, зокрема:

- за 28 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки за 2021 рік у сумі 89079,48 грн;

- за 44 календарні дні невикористаної частини щорічної відпустки за 2022 рік у сумі 139982,04 грн;

- за 41 календарний день невикористаної частини щорічної відпустки за 2023 рік у сумі 130437,81 грн;

- за 3 календарні дні невикористаної частини щорічної відпустки за 2025 рік у сумі 9544,23 грн;

- за 10 календарних днів додаткової відпустки, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2021 рік у сумі 31814,10 грн;

- за 10 календарних днів додаткової відпустки, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2022 рік у сумі 31814,10 грн.

Розрахунок при звільненні проведено Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі 20.10.2025.

Одноразова грошова допомога при звільненні позивачу не виплачувалась, про що зазначено у довідці Державного бюро розслідувань від 20.10.2025 №556.

Не погоджуючись з розміром отриманих виплат позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності ДБР визначає Закон № 794-VIII (тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 794-VIII ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Частиною першою статті 14 Закону № 794-VIII визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Служба в ДБР є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (частина друга статті 14 Закону № 794-VIII).

Положеннями частини п`ятої статті 14 Закону № 794-VIII визначено, що трудові відносини працівників ДБР регулюються цим Законом (у частині переведення працівників ДБР на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII). Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

За змістом частини другої статті 19 Закону № 794-VIII особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону № 580-VIII та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

На підставі частин першої та другої статті 20 Закону № 794-VIII умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці державних службовців ДБР повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням специфіки, інтенсивності та особливого характеру роботи, забезпечувати добір до ДБР висококваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності, компенсувати фізичні та інтелектуальні затрати працівників.

На осіб рядового і начальницького складу ДБР поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною шостою статті 14 Закону № 794-VIII передбачено, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону № 794-VIII пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом № 2262-XII.

Закон № 2262-XII визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, ДБР, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Частинами першою, другою статті 9 Закону № 2262-XII установлено, що особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону № 580-VIII проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону № 889-VIII, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України від 17 вересня 2020 року № 912-IX «Про розвідку» (далі - Закон № 912-IX), а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону № 912-IX (частина третя статті 9 Закону № 2262-XII).

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (частина шоста статті 9 Закону № 2262-XII).

Таким чином, стаття 9 Закону № 2262-XII визначає правила надання одноразової грошової допомоги особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, а також іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом. При цьому одноразова грошова допомога при звільненні зі служби є одноразовою виплатою, яка надається особам, звільненим зі служби, за наявності у них права на пенсію відповідно до цього Закону. Водночас право на отримання такої допомоги залежить від категорії особи, тривалості служби, вислуги та підстав звільнення. До того ж окреслений цією нормою перелік підстав звільнення, які надають право на отримання одноразової грошової допомоги, є вичерпним і закон інших підстав звільнення для її виплати не передбачає.

Вказана позиція щодо застосування положень статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», узгоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформованими у постановах від 25.01.2025 у справі № 400/11565/23, від 13.02.2025 у справі № 400/11424/23 та від 20.02.2025 у справі № 400/11695/23, від 19.02.2026 року у справі № 400/11556/23.

Як установлено судом, наказом Державного бюро розслідувань від 17.10.2025 № 417-ос/дск ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДБР у зв`язку із закінченням строку перебування у розпорядженні, 20.10.2025, з достроковим припиненням (розірванням) контракту від 16.03.2021 №17-09-30/22.

Разом із тим норма статті 9 Закону № 2262-XII такої підстави звільнення як звільнення зі служби у зв`язку із закінченням строку перебування у розпорядженні, з достроковим припиненням (розірванням) контракту, серед переліку підстав, за яких виникає право на виплату спірної одноразової грошової допомоги, не передбачає.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання спірної одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з ДБР.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Стосовно обчислення компенсації за невикористані відпустки, суд зазначає наступне.

Нарахування та виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюються відповідно до статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі Порядок № 260), та Інструкції про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати, затвердженої наказом ДБР від 12.07.2022 № 348 (далі Інструкція № 348).

Так, частиною 2 статті 20 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань поширюються умови грошового забезпечення, передбачені для працівників Національної поліції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до пунктів 81-82 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 № 743 (далі Положення № 743, тут і далі - у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи рядового та начальницького складу мають право на такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 5) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 6) відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб рядового та начальницького складу становить 30 календарних днів, якщо законом не визначено більший строк відпустки. За кожний повний календарний рік служби в Державному бюро розслідувань після досягнення п`ятирічного стажу служби особі рядового та начальницького складу надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів. Особам рядового та начальницького складу - учасникам бойових дій та прирівняним до них особам надаються щорічні основні відпустки у зручний для них час.

Згідно з пунктом 84 Положення № 743 щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано. Щорічна основна відпустка на прохання особи рядового та начальницького складу може бути поділена на частини за умови, що основна її частина становить 14 календарних днів.

За правилами пункту 89 Положення № 743 додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону № 504/96-ВР. Інші додаткові відпустки надаються особам рядового та начальницького складу на підставах та в порядку, що встановлені законодавством.

На підставі пункту 94 Положення № 743 у разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби (крім звільнення через службову невідповідність, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення права займати певні посади, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, яким на особу накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового та начальницького складу) та невикористання нею щорічної основної відпустки їй за її бажанням надається невикористана відпустка з подальшим звільненням її із служби.

Датою звільнення особи рядового та начальницького складу із служби у такому разі є останній день відпустки.

Пунктом 95 Положення № 743 визначено, що в разі звільнення особи рядового та начальницького складу із служби у зв`язку із закінченням строку контракту невикористана нею щорічна основна відпустка за її бажанням може надаватися їй тоді, коли час цієї відпустки повністю або частково перевищує строк дії контракту. У такому разі строк дії зазначеного контракту продовжується до закінчення відпустки.

За невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Особам рядового та начальницького складу, які звільняються із служби за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Положенням (пунктом 96 Положення № 743).

На підставі пункту 99 Положення № 743 особам рядового та начальницького складу, які захворіли під час щорічної основної відпустки або щорічної додаткової відпустки, строк зазначеної відпустки продовжується наказом по особовому складу після їх одужання керівником (начальником), який її надав, на кількість невикористаних днів відпустки за рапортом особи рядового та начальницького складу.

Наказом ДБР від 12 липня 2022 року № 348 затверджено Інструкцію про механізм реалізації та застосування норм законодавства щодо грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, порядок та умови його виплати (далі - Інструкція № 348).

Згідно з пунктом 3 Інструкції № 348 вона визначає механізм поширення осіб рядового на і начальницького складу Державного бюро розслідувань умов грошового забезпечення, які передбачені для працівників Національної поліції України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про Державне бюро розслідувань», відповідно до частини другої статті 20 Закону Закон № 794-VIII.

Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції № 348, зокрема, передбачено, що особам рядового і начальницького складу ДБР, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, визначеному на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, премії за поточний місяць та інших виплат передбачених законодавством.

За невикористану в році звільнення відпустку особам рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із Державного бюро розслідувань.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду звертає увагу, що в постановах від 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23 та у справі №380/16768/22 Верховний Суд вже сформував висновок щодо застосування наведених норм матеріального права у подібних правовідносинах, який підтримано Верховним Судом у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 560/19513/23 та постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 160/13485/23 за подібних обставин.

Так, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23 та у справі № 380/16768/22 відзначив, що Закон № 794-VIII, який регулює діяльність ДБР, не містить спеціальних норм щодо надання відпусток чи виплати компенсацій за невикористані дні відпусток при звільненні осіб рядового та начальницького складу ДБР. Водночас цей Закон встановлює, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР регулюється Положенням № 743.

У постановах від 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23 та у справі №380/16768/22 Верховний Суд також вказав, що Положенням № 743 встановлено спеціальні правила щодо надання відпусток особам рядового та начальницького складу ДБР, зокрема щорічних основних та додаткових відпусток. Ці відпустки повинні використовуватися протягом календарного року, а у виняткових випадках їх можна перенести на I квартал наступного календарного року. Керівник органу ДБР зобов`язаний забезпечити своєчасну реалізацію права цих осіб на відпочинок.

Верховний Суд звернув увагу на пункт 95 Положення № 743, який передбачає компенсацію за невикористану відпустку в році звільнення.

Водночас Верховний Суд вказав, що Положення № 743 та Інструкція № 348, які визначають порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ДБР, хоча й передбачають право на отримання компенсації за невикористану відпустку в році звільнення, вони все ж не містять чітких норм, які б регулювали порядок виплати компенсації за дні відпустки, які не були використані в попередні роки. Верховний Суд зазначив, що недостатня чіткість спеціального законодавства у спірному питанні призводить до ситуації правової невизначеності, яку, за загальним правилом, у тому числі з урахуванням позицій, сформульованих Європейським судом з прав людини, потрібно тлумачити на користь працівника.

Отже, з огляду на відсутність у спеціальному законодавстві, яке регулює умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, чіткої регламентації питання невикористаних днів відпустки за попередні роки, Верховний Суд у постановах від 14 листопада 2024 року у справі № 420/3971/23 та у справі № 380/16768/22 підтримав застосування до спірних правовідносин норм загального трудового законодавства, зокрема КЗпП України та Закону № 504/96-ВР.

За правилами частини першої статті 83 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Вказана позиція узгоджується із висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформованими у постанові від 19.02.2026 року у справі №400/11556/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що відповідно до абзацу 10 пункту 8 Розділу III Порядку № 260, виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Так, згідно з абзацами 9 пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 348 (в редакції наказу №504 від 17.12.2024) виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового і начальницького складу ДБР має відповідно чинного законодавства, на день звільнення із ДБР. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі органу ДБР про звільнення.

Під час проходження служби особам рядового і начальницького складу ДБР грошове забезпечення нараховується та виплачується за календарні дні служби.

Отже, на підставі абзацу 10 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 та абзацу 9 пункту 8 Розділу III Інструкції № 348 (зі змінами), одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення грошового забезпечення, право на отримання якого ОСОБА_1 мав на день звільнення, на 30 календарних днів.

Як вже зазначалось на день звільнення - 20.10.2025 ОСОБА_1 встановлено наступні розміри виплат:

1) 71 571 грн на місяць посадовий оклад за посадою заступника директора ТУ ДБР у м. Мелітополі;

2) 21 471,30 грн на місяць доплата за вислугу років 30% від посадового окладу;

3) 2 400 грн на місяць доплата за спеціальне звання полковник ДБР.

Як встановлено з матеріалів справи, одноденний розрахунковий розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день його звільнення склав 3 181,41 грн (95 442,30 грн / 30 календарних днів = 3 181,41 грн), з урахуванням якого розраховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за дні невикористаних відпусток:

- за 28 календарних днів невикористаної частини щорічної відпустки за 2021 рік в сумі 89 079,48 грн. (3 181,41 грн.*28 календарних днів = 89 079,48 грн);

- за 44 календарні дні невикористаної частини щорічної відпустки за 2022 рік в сумі 139 982,04 грн. (3 181,41 грн.*44 календарних дні = 139 982,04 грн);

- за 41 календарний день невикористаної частини щорічної відпустки за 2023 рік в сумі 130 437,81 грн. (3 181,41 грн.*41 календарних дні = 130 437,81 грн);

- за 3 календарні дні невикористаної частини щорічної відпустки за 2025 рік в сумі 9 544,23 грн. (3 181,41 грн.*3 календарних дні = 9 544,23 грн);

- за 10 календарних днів додаткової відпустки, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2021 рік в сумі 31 814,10 грн. (3 181,41 грн.*10 календарних днів = 31 814,10 грн.);

- за 10 календарних днів додаткової відпустки, як одному з батьків, які мають двох або більше дітей віком до 15 років за 2022 рік в сумі 31 814,10 грн. (3 181,41 грн.*10 календарних днів = 31 814,10 грн.).

Загальна сума нарахованої грошової компенсації за невикористані дні відпусток становить 432 671,76 грн, отримання якої позивачем не заперечується.

Суд зауважує, що підстави для включення до розрахунку одноденного розміру грошового забезпечення інших видів грошового забезпечення відсутні, оскільки згідно з пунктом 68 Положенням № 743, особам рядового та начальницького складу, зарахованим у розпорядження Директора ДБР (директора територіального управління ДБР) відповідно до абзаців 2, 3 та 5 цього пункту, грошове забезпечення виплачується в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, без урахування премії та надбавок/доплат, що не мають постійного характеру та становили для ОСОБА_1 95 442 грн, про що також і свідчить довідка ТУ ДБР у м. Мелітополі від 20.10.2025 № 12, яка міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, доводи ОСОБА_1 про неправильний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток та не донарахування йому грошової компенсації у розмірі 398 083,92 грн є безпідставними.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності ТУ ДБР у м. Мелітополі в частині не донарахуванні та не виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпусток також не підлягають задоволенню.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), надав розгорнуту оцінку усім юридично значимим факторам, доводам та обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

З урахуванням вищевикладеного, позов не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 16.03.2026, з урахуванням наявності сталого енергозабезпечення та Інтернет з`єднання, безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко