Справа № 420/42529/25
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (вул. Князівська, буд. 38, офіс 102, м. Одеса, 65029, ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» до Державної податкової служби України в якому позивач просить суд: визнати дії посадових осіб Державної податкової служби України щодо не продовження терміну дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів № 00016 неправомірними; зобов`язати Державну податкову службу України внести зміни до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, про продовження терміну дії ліцензії ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів № 00016 на термін, на який, вона була анульована, тобто на 292 дні починаючи з 08.11.2026.

В обґрунтування позовних вимог та відповіді на відзив зазначено, що 03.11.2025 року за вих № 03-11/2025 ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» звернулось до ДПС України із заявою про внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а саме про продовження терміну дії ліцензії № 00016 на термін, на який вона була анульована, з 27.06.2024 по 15.04.2025 (тобто на 292 дні), починаючи з 08.11.2026. 22.12.2025 ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» отримано відповідь від ДПС України №35398/6/99- 00-09-01-01-06 від 10.12.2025, згідно якою, встановлено, що питання про продовження терміну дії ліцензії на термін, на який вона була анульована, а саме: у період з 27.06.2025 по 15.04.2025, тобто на 292 дні, починаючи з 08.11.2026 не було предметом розгляду судової справи № 420/20892/24. Позивач вважає неправомірні дії відповідача щодо не продовження терміну дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів № 00016, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог та вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідач зазначає, що Рішення суду по справі № 420/20982/24 було виконано в повному обсязі ліцензію відновлено. На цьому, законна сила судового рішення по зазначеній справі вичерпана. Тож, вимоги ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» про продовження строку дії ліцензії є новими і не випливають із факту скасування анулювання. Також відповідач вказує, що на виконання вимог ст. 4 Закону № 481 ліцензія №00016 видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» терміном на 5 років з 08.11.2021 до 08.11 2026 року. Відповідно до пункту 3 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817, який набрав чинності з 27.07.2024 року, ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, видані відповідно до Закону № 481 до 01.01.2025 року, вважаються чинними та підтверджують право на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності до завершення строку, на який їх було видано (для ліцензій, виданих на визначений строк), або до дня припинення їхньої дії в порядку, визначеному Законом № 3817. Тобто, припинення строку дії ліцензії Позивача за №00016 на виробництво тютюнових виробів відбувається автоматично у зв`язку із закінченням дати на яку її було видано. Це є юридичним фактом. У зв`язку з цим, така вимога Позивача є юридично нікчемною, оскільки вона не захищає від реальних дій, а намагається змінити дію норм матеріального права. При цьому, норми Закону № 3817 у їх системному застосуванні не містять положень про можливість продовження строку дії ліцензії на період судових спорів. У частині 5 статті 34 Закону для реалізації частини 4 статті 34 даного Закону визначено джерела внесення даних, які змінюють/виключають відомості Єдиного реєстру ліцензіатів, серед яких судове рішення, що набрало законної сили, чим нівелює позицію Позивача в контексті вибіркового застосування ним цієї норми Закону. При цьому, частиною 5 статті 46 Закону № 3817 серед іншого визначено, що у разі якщо за результатами адміністративного або судового оскарження рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності рішення прийнято на користь платника податку, то ліцензія, що була припинена таким рішенням органу ліцензування, вважається діючою з дати її припинення. Отже, Закон № 3817 у його системному застосуванні у випадку поновлення за рішенням суду дії ліцензії, анульованої контролюючим органом, передбачає лиш її відновлення з дати припинення (відновлення чинності). Якби законодавець дозволяв продовження строку дії ліцензії на час судового оскарження рішень контролюючого органу про анулювання ліцензії, це прямо було б прописано в Законі № 3817. Однак, відсутність такої норми у спеціальному Законі № 3817 означає, що строк ліцензії є остаточним і закінчується у дату, вказану у ній, відповідно у Позивача відсутнє право на таке продовження. Враховуючи те, що рішення ДПС України про анулювання ліцензії було визнано протиправним та скасовано судом у справі № 420/20892/24, то поновлення права Позивача вже відбулось через єдиний законодавчо встановлений механізм відновлення дії ліцензії у порядку ч. 5 ст. 34 Закону № 3817, доказом чого є отриманий Позивачем 15.04.2025 року Витяг з Єдиного реєстру ліцензіатів. Тому, суд не може підміняти імперативно встановленого способу відновлення права іншим, позаяк суперечить публічному порядку в сфері обігу підакцизних товарів. При цьому, оскільки ліцензія на виробництво тютюнових виробів є відновленою з дати анулювання, то юридично вона є діючою усі ці заявлені Позивачем 242 дні, чим виключає їх пропуск або вилученими із загального строку дії ліцензії. Тож, оскільки юридичної перерви у дії ліцензії не існувало, то відсутній і предмет для продовження дії ліцензії понад встановлений законом строк, позаяк строк дії ліцензії це стала календарна величина, яка спливає незалежно від інтенсивності її використання. Так як ліцензія вважалась чинною в період дії спору по справі № 420/2892/24, а її часовий ресурс за цей період є повністю вичерпаним, то намагання Позивача використати суд як інструмент для отримання нового права в обхід встановленої законом процедури, є прямим порушенням ст. 5 КАС України та принципів законності. 5. Позивач у заявленому по справі позові просить суд продовжити строк дії ліцензії з 08.11.2026 на 242 дні. Чим фактично намагається отримати судове рішення як замінник ліцензії поза межами державного контролю. Також Відповідач зазначає, що оскільки ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» є баготопрофільним пдприємством, то протягом 242 днів він не був позбавлений статусу суб`єкта господарювання та мав повне право здійснювати діяльність за іншими напрямками діяльності.

Ухвалою суду від 10 березня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою суду від 10 березня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, відзиву на позовну заяву, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 43959001.

Основним видом економічної діяльності товариства є - 12.00 Виробництво тютюнових виробів.

Товариству з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» 08.11.2021 року Державною податковою службою України було видано ліцензію на виробництво тютюнових виробів за реєстраційним номером №00016, з терміном дії з 08.11.2021 року по 08.11.2026 року.

На підставі наказу Головного управління ДПС в одеській області №5412-п від 30.05.2024 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» посадовими особами податкового органу було проведено фактичну перевірку ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» за період діяльності з 18.05.2024 року по дату закінчення фактичної перевірки з питань дотримання вимог законодавства, у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, проведення контрольних розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За результатами фактичної перевірки було складено Акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу тютюнових виробів, а також тютюнової сировини, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС за №23766/15-32-09-01- від 05.06.2024 року, в якому зазначено про встановлення порушення вимог встановлених ст.11 Закону України від 19.12.1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (із змінами та доповненнями) та вимог встановлених Постановою КМУ від 27.12.2010 року №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах».

Державною податковою службою України на підставі Акту про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання марок акцизного податку прийнято розпорядження №258-р/л від 27.06.2024 року про анулювання ліцензію товариству з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів за реєстраційним номером №00016, з терміном дії з 08.11.2021 року по 08.11.2026 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 року по справі №420/17645/24 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Одеській області «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» від 30.05.2024 року №5412-п.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі № 420/20892/24 адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (65029, м. Одеса, вул. Князівська, 38, оф.102) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8) про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної податкової служби України щодо прийняття розпорядження від 27.06.2024 року №258-р/л про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів №00016 терміном дії з 08.11.2021 року до 08.11.2026, всупереч ухвалі Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2024 № 420/17645/24 про забезпечення позову. Скасовано розпорядження Державної податкової служби України від 27.06.2024 року №258-р/л про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів №00016 терміном дії з 08.11.2021 року до 08.11.2026 року. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року по справі №420/20892/24 апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» звернулось до відповідача із заявою виx. №03-11/2025 від 03.11.2025 р. в якій просило продовжити термін дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів № 00016 ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» на термін, на який вона була анульована, а саме: у період з 27.06.2024 по 15.04.2025, тобто на 292 дні, починаючи з 08.11.2026.

Відповідач листом від 10.12.2025 року за №35398/6/99-00-09-01-01-06 надав відповідь в якій (крім іншого) зазначено, що питання про продовження терміну дії Ліцензії на термін, на який вона була анульована, а саме: у період з 27.06.2024 по 15.04.2025, тобто на 292 дні, починаючи з 08.11.2026, не було предметом судового розгляду зазначеної судової справи.

Позивач не погоджуючись з даними діями відповідача звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, врегульовані Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР).

Згідно ст.1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії.

Відповідно до ст.2 Закону №481/95-ВР виробництво та/або зберігання тютюнової сировини може здійснюватися лише, зокрема, суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які мають ліцензію на право виробництва тютюнових виробів.

Статею 3 Закону №481/95-ВР закріплено, що ліцензії на виробництво тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, видаються та анулюються органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензії на виробництво тютюнових виробів видаються лише суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які на момент подання заяви про видачу ліцензії є власниками або на інших не заборонених законодавством підставах володіють та/або користуються приміщеннями та обладнанням, що забезпечують повний технологічний цикл виробництва тютюнових виробів, включаючи виготовлення тютюнової суміші, сигаретні цехи, за умови що використання для виробництва таких приміщень та обладнання здійснює тільки один суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво).

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання на підставі, зокрема, акта про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку.

Розпорядження про анулювання ліцензії приймається, зокрема, на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акта, що є підставою для анулювання ліцензії.

Орган ліцензування на наступний робочий день після прийняття розпорядження про анулювання ліцензії:

вносить інформацію щодо розпорядження про анулювання ліцензії до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, а також оприлюднює його на своєму офіційному веб-сайті;

направляє суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про анулювання ліцензії в порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.

Розпорядження про анулювання ліцензії, прийняті органом ліцензування, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з дня оприлюднення розпорядження про анулювання ліцензії на офіційному веб-сайті органу ліцензування.

Аналізуючи вищевказане, ліцензія на виробництво тютюнових виробів може бути анульована шляхом прийняття уповноваженим органом рішення про її анулювання у формі розпорядження на підставі акту про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання марок акцизного податку. Розпорядження про анулювання ліцензії приймається на шістнадцятий робочий день з дня, наступного за днем вручення суб`єкту господарювання акту, що є підставою для анулювання ліцензії. На наступний робочий день після прийняття розпорядження про анулювання ліцензії уповноваженим органом вноситься інформація щодо розпорядження про анулювання ліцензії до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону № 3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», ліцензії на право виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, на право вирощування тютюну та на право ферментації тютюнової сировини надаються безстроково, а плата за них справляється щорічно.

Відповідно до частини 3 ст. 34 Закону України № 3817, внесення відомостей до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за результатами проведення обробки (перевірки) інформації, зазначеної у заяві про отримання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, в автоматичному режимі або посадовою особою органу ліцензування: 1) за результатами прийнятого рішення про надання ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності; 2) за результатами розгляду заяви ліцензіата про внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах; 3) за результатами прийнятого рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності; 4) на підставі рішення суду, що набрало законної сили; 5) на підставі заяви ліцензіата про внесення чергового (щорічного/щоквартального) платежу за надану ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності.

Частиною 5 ст. 34 Закону України № 3817 визначено, що відомості Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, змінюються/виключаються органом ліцензування: 1) за результатами розгляду заяви ліцензіата про внесення змін до відомостей, що містяться в Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах; 2) за результатами прийнятого рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності з підстав, визначених частиною другою статті 46 цього Закону; 3) на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно ч.5 ст. 46 Закону України № 3817 рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності набирає чинності на другий робочий день за днем направлення відповідного рішення платнику податків. У разі якщо за результатами адміністративного або судового оскарження рішення органу ліцензування про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності рішення прийнято на користь платника податку, то ліцензія, що була припинена таким рішенням органу ліцензування, вважається діючою з дати її припинення.

Статтею 43 Закону України № 3817 визначено, що шкода, заподіяна фізичним особам, фізичним особам - підприємцям або юридичним особам рішеннями, діями або бездіяльністю органів ліцензування, їх посадовими (службовими) особами, відшкодовується у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у справі № 420/20892/24, залишеним без змін постановою апеляційного суду, розпорядження Державної податкової служби України про анулювання ліцензії позивача було визнано протиправним та скасовано.

Разом з тим суд враховує, що внаслідок прийняття відповідачем незаконного рішення позивач протягом певного періоду часу був позбавлений можливості фактично користуватися ліцензією та здійснювати відповідний вид господарської діяльності.

На думку суду, формальне відновлення запису у Єдиному реєстрі ліцензіатів саме по собі не усуває усіх негативних наслідків протиправного рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не відновлює у повному обсязі правове становище позивача, яке існувало до порушення.

Посилання відповідача на те, що ліцензія юридично вважалась чинною протягом усього часу розгляду спору, суд вважає формальним, оскільки саме протиправні дії відповідача щодо її анулювання об`єктивно позбавили позивача можливості реалізовувати надане йому державою право на здійснення ліцензованої діяльності.

Рішення ЄСПЛ вимагає від держави «restitutio in integrum», тобто поновлення первісного стану, що існував до порушення.

Закон № 3817 передбачає відновлення ліцензії у разі скасування рішення органу ліцензування, однак жодна норма не забороняє забезпечити фактичну можливість відновлення повного строку дії ліцензії, який відповідає тривалості терміну, на який ліцензія була анульована протиправно. Відновлення строку дії ліцензії на час, протягом якого вона була недійсною через неправомірні дії контролюючого органу, забезпечує реальний ефект від права, гарантованого законодавством.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пунктах 48- 54 та тексті свого рішення у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06) вказав, що є порушенням ст. 14 Конвенції згідно з якою користування правами та свободами має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою, доповнює інші основні її положення та протоколів до Конвенції; вона не існує незалежно, оскільки застосовується лише щодо «користування правами та свободами», що гарантуються цими основними положеннями; застосування статті 14 Конвенції необов`язково означає порушення одного з матеріальних прав, гарантованих Конвенцією; необхідно, але й також достатньо, щоб обставини справи входили «до сфери застосування» однієї або більше статей Конвенції; заборона дискримінації за статті 14 Конвенції поширюється за межі використання прав та свобод, гарантування яких кожною державою вимагається Конвенцією та протоколами до неї. Вона також застосовується до тих додаткових прав, що входять до загальної сфери застосування будь-якої статті Конвенції, які держави добровільно вирішили гарантувати.

Як зазначено у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справа «ТОВ «Світ розваг» та інші проти України» (заява № 13290/11) в усталеній практиці Суду встановлено, що припинення дії дійсної ліцензії на здійснення господарської діяльності становить втручання у право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, і воно має розглядатись за другим абзацом цієї статті як захід з контролю за користуванням майном (див., наприклад, рішення у справі «Тре Тракторер АБ» проти Швеції» ( Tre Traktцrer Aktiebolag v Sweden), заява № 10873/84, пункт 55; «Розенцвейг та Бондед Вархаус Лтд проти Польщі» (Rosenzweig and Bonded Warehouses Ltd v. Poland), заява № 51728/99, пункт 49; «Бімер С.А. проти Молдови» (Bimer S.A. v. Moldova), заява № 15084/03, пункт 51; «Megadat.com СРЛ проти Молдови» (Megadat.com SRL v. Moldova), заява № 21151/04, пункти 64 і 65; «Векони проти Угорщини» (Vekony v. Hungary), заява № 65681/13 ), пункти 29 і 30; «С.Ц. Антарес Траспорт С.А. та С .Ц. Трасроби С.Р.Л.» (S.C. Antares Transport S.A. and S.C. Transroby S.R.L. v. Romania), заява № 27227/08, пункти 39 і 40).

Так, відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch v. the United Kingdom», заява №44277/98).

Слід зазначити, що у практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Протоколу першого ЄКПЛ, а саме: (1) чи є втручання законним; (2) чи переслідує воно "суспільний інтерес"; (3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Протоколу першого, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

В контексті вищевикладеного, суд зазначає, що у пп. 50-51 рішення «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Слід додати, що Рішення ЄСПЛ у справі ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04), у п. 559 якого зазначено, що перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №2 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Для розуміння поняття «майна» у світлі практики ЄСПЛ та в контексті спірних правовідносин, слід зазначити, що відповідно статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де обєктами зокрема були: інше «майно», що «становить економічну цінність», а саме, необхідні для здійснення підприємницької діяльності дозволи чи ліцензії (cправа «Тре Тракторер Актіболаґ» проти Швеції» (Tre Traktцrer Aktiebolag v. Sweden), рішення від 7 липня 1989 року, серія A, № 159) та «правомірні очікування» / «законні сподівання» вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу (наприклад, правомірні сподівання бути здатним здійснювати запланований розвиток території, з огляду на чинний на той час дозвіл на промислове освоєння землі (Справа «ОСОБА_3 Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87, рішення від 23 жовтня 1991 р.).

На підставі наведеного, суд вважає, що ліцензія на виробництво тютюнових виробів № 00016, видана ТОВ «ОРІОН ТОБАККО», є власністю позивача у правовому розумінні, відносно якої позивач має «правомірні очікування» / «законні сподівання» використовувати її у господарській діяльності протягом строку, на який вона була видана та який незаконно був припинений Державною податковою службою України.

Відповідно до рішень Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 року по справі № 420/20892/24 та П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2025 року по справі № 420/20892/24, дії Державної податкової служби України щодо анулювання ліцензії визнано протиправними та скасовано, що підтверджує належність ліцензії позивачу і його право на її використання у встановлених законом межах.

Отже, оскільки судом встановлено протиправність дій Державної податкової служби України щодо анулювання ліцензії, визнано протиправним та скасовано розпорядження Державної податкової служби України від 27.06.2024 року №258-р/л про анулювання ліцензії товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» на виробництво тютюнових виробів №00016 терміном дії з 08.11.2021 року до 08.11.2026 року, то відновлення порушеного права позивача включає в себе такий невід`ємний, на думку суду, елемент, як збереження його законного права користування ліцензією з урахуванням періоду незаконного призупинення її дії, що забезпечує відновлення належної пропорційності та реальної можливості здійснювати господарську діяльність у межах, встановлених ліцензією, в аспекті судової практики ЄСПЛ про яку йшлося вище.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трегубенко проти України" (заява N61333/00) зазначено, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде доведений, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Враховуючи відсутність правового врегулювання дій податкового органу у спірних відносинах суд вважає за необхідне застосувати ефективний спосіб, який повністю відновлює порушене право позивача, та визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо непродовження терміну дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів № 00016; зобов`язати Державну податкову службу України вжити всіх необхідних заходів для продовження строку дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів №00016 ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» у повному обсязі на період, що залишався до закінчення її строку дії, з урахуванням незаконного призупинення в період з 27.06.2024 року по 15.04.2025 року.

Відтак, з урахуванням вищевикладених обставин справи, оцінюючи в сукупності обставини справи, письмові докази, суд приходить до висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи не спростовують наведених вище висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» (вул. Князівська, буд. 38, офіс 102, м. Одеса, 65029, ) до Державної податкової служби України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо непродовження терміну дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів № 00016.

Зобов`язати Державну податкову службу України вжити всіх необхідних заходів для продовження строку дії ліцензії на виробництво тютюнових виробів №00016 ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» у повному обсязі на період, що залишався до закінчення її строку дії, з урахуванням незаконного призупинення в період з 27.06.2024 року по 15.04.2025 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ТОБАККО» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка