Справа № 320/59240/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року справа №320/59240/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (адреса: 76018, Івано Франківська обл., місто Івано Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () щодо незарахування періоду військової служби ОСОБА_1 з 20.11.1986 р. по 13.06.1988 р. до страхового та трудового стажу;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком з 19 червня 2025 р. із зарахуванням до його трудового та страхового стажу періодів військової служби з 20.11.1986 р. по 13.06.1988 р.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.12.2025 року відкрито провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19 червня 2025 року через особистий кабінет на порталі Пенсійного фонду України подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду цієї заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області було прийнято рішення № 85 від 27.06.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком. Про зазначене рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.07.2025. Як убачається із зазначеного рішення, до страхового стажу позивача не було зараховано період строкової військової служби з 20.11.1986 по 13.06.1988, оскільки до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію копії військового квитка. Позивач вважає, що неврахування відповідачем відомостей про проходження ним військової служби під час вирішення питання щодо призначення пенсії свідчить про формальний підхід до розгляду його заяви та не відповідає вимогам пенсійного законодавства. На думку позивача, відповідачем не було забезпечено всебічного, повного та об`єктивного розгляду поданої заяви і наданих документів. На переконання позивача, такі дії відповідача є незаконними, порушують його права та підлягають судовому захисту. ОСОБА_1 також зазначає, що його військовий квиток був втрачений у 2015 році на території м. Донецька у період активних бойових дій. Подати заяву до правоохоронних органів та військового комісаріату з цього приводу він не мав можливості у зв`язку з фактичною відсутністю зазначених органів у місті на той час. Крім того, строкову військову службу позивач проходив у період існування СРСР. Відомості про проходження такої служби зберігаються в архівах Міністерства оборони російської федерації як правонаступника СРСР. У зв`язку зі збройною агресією цієї держави проти України та припиненням будь-яких міждержавних взаємовідносин у цивільних справах, у тому числі щодо обміну архівною інформацією, позивач позбавлений можливості отримати відповідні архівні дані. Разом з тим до Пенсійного фонду позивачем було подано скановану копію ксерокопії військового квитка, яка завірена за місцем його останньої роботи підписом головного спеціаліста відділу кадрів Головного управління містобудування та архітектури Донецької міської ради та скріплена печаткою зазначеної установи. На думку позивача, його заява про призначення пенсії була розглянута відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема, у трудовій книжці позивача містяться чіткі записи про період проходження ним військової служби, достовірність яких органом Пенсійного фонду не ставилася під сумнів. Незважаючи на це, відповідач безпідставно відмовив у призначенні позивачу пенсії за віком та у нарахуванні відповідних пенсійних виплат. На переконання позивача, зазначені обставини свідчать про формальний та упереджений підхід відповідача до розгляду питання його пенсійного забезпечення, яке на даний час є єдиним джерелом його існування.

30.12.2025 року від уповноваженого представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд у задоволенні позову відмовити.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 19 червня 2025 року через особистий кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України подав заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про призначення пенсії за віком.

Суд встановив, що до органу Пенсійного фонду позивачем було подано скановану копію ксерокопії військового квитка, завірену за місцем його останньої роботи підписом головного спеціаліста відділу кадрів Головного управління містобудування та архітектури Донецької міської ради та скріплену печаткою зазначеної установи.

За результатами розгляду зазначеної заяви за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення № 85 від 27.06.2025 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком. Про прийняте рішення позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.07.2025.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не було зараховано період проходження строкової військової служби з 20.11.1986 по 13.06.1988, оскільки до заяви про призначення пенсії було додано скановану копію копії військового квитка.

На переконання позивача, такі дії відповідача є незаконними, порушують його права та підлягають судовому захисту.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, застосовує такі норми законодавства.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

У розумінні абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV встановлені умови призначення пенсії за віком.

За загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного стажу, визначеного у статті 26 Закону №1058-IV, який для періоду звернення з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року становить не менше 31 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі, також - Порядок №637).

Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з приписів Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 20.11.1986 по 13.06.1988, відповідач послався на те, що до заяви про призначення пенсії було подано скановану копію копії військового квитка, що, на думку відповідача, не є належним документом для підтвердження такого періоду.

Всебічно проаналізувавши матеріали справи, зокрема доводи, викладені у позові, суд зазначає таке.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У цій справі спірними є періоди з 20.11.1986 по 13.06.1988, які позивач просить зарахувати до страхового та трудового стажу.

Судом встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 містяться послідовні записи щодо його трудової діяльності та проходження військової служби, зокрема: 10.09.1986 його прийнято на роботу; 14.11.1986 звільнено у зв`язку з призовом на військову службу; у подальшому внесено запис про проходження служби в лавах Радянської армії у період з 20.11.1986 по 13.06.1988; після закінчення служби 05.08.1988 його знову прийнято на роботу.

Всі зазначені записи внесені до трудової книжки у встановленому порядку, засвідчені підписами уповноважених посадових осіб та скріплені печатками відповідних установ і підприємств.

Отже, наявні у трудовій книжці записи є належними доказами, що підтверджують факт проходження позивачем строкової військової служби у період з 20.11.1986 по 13.06.1988, а відтак вказаний період підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Суд зазначає, що копія трудової книжки, яка є первинним джерелом інформації про стаж ОСОБА_1 підтверджує його роботу у спірні періоди.

Водночас, положеннями ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 встановлено, що при зверненні осіб із заявою про призначення пенсії, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Таким чином, вищенаведені норми свідчать, що Пенсійний фонд у випадку необхідності не був позбавлений права і можливості самостійно витребувати у підприємств, уточнюючі довідки, проте, вказаних дій не вчинив.

При цьому суд звертає увагу на п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

За правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 у постанові №687/975/17 працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу з підстав неналежного оформлення довідок про підтвердження наявного трудового стажу позивача.

Судом встановлено, що позивач у 2015 році втратив свій військовий квиток на території м. Донецька в період ведення активних бойових дій. Через відсутність на той час у місті діючих органів правоохоронної та військової влади він не мав можливості подати відповідні заяви.

Також встановлено, що строкову військову службу ОСОБА_1 проходив за часів існування СРСР. Відомості про це зберігаються в архіві Міністерства оборони російської федерації, яка є правонаступником СРСР. Враховуючи збройну агресію рф проти України та розрив будь-яких цивільних взаємовідносин і обміну даними, включно з архівними, позивач не має можливості отримати зазначені відомості безпосередньо.

Разом з тим, до ГУ ПФУ ОСОБА_1 надав скан-копію військового квитка, завірену підписом головного спеціаліста відділу кадрів Головного управління містобудування та архітектури Донецької міської ради і печаткою установи, де він працював останнім часом. Ця обставина підтверджує факт проходження позивачем військової служби.

Відповідно до п. 4 та п. 6 Положення про управління Пенсійного фонду України (постанова правління ПФУ від 21.12.2022 № 28-2), Управління Фонду має право отримувати від державних органів та установ необхідні відомості для здійснення своїх завдань, включно з інформацією про нарахування та облік страхових внесків, а також користуватися державними базами даних. Таким чином, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області мало достатньо прав і повноважень для витребування необхідних документів про проходження позивачем строкової військової служби та зобов`язано було це зробити.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що стаж позивача підтверджено документально, а відсутність оригіналу військового квитка не може бути підставою для відмови у зарахуванні його до страхового стажу.

За результатами розгляду справи суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судові витрати по справі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. що підтверджується квитанцією №0169-8372-2028-0233 від 02.12.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи.

Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (адреса: 76018, Івано Франківська обл., місто Івано Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () щодо незарахування періоду військової служби ОСОБА_1 з 20.11.1986 р. по 13.06.1988 р. до страхового та трудового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком з 19 червня 2025 р. із зарахуванням до його трудового та страхового стажу періодів військової служби з 20.11.1986 р. по 13.06.1988 р.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (адреса: 76018, Івано Франківська обл., місто Івано Франківськ, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, ).

Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.