Справа № 520/6427/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р.Справа № 520/6427/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 р. (постановлену суддею Спірідоновим М.О.) в справі № 520/6427/24 за заявою ОСОБА_1 , поданою в порядку ст. 383 КАС України в справі № 520/6427/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2024 р. пенсії у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 р. згідно з рішеннями Харківського окружного адміністративного суду в справах № 520/10222/21, № 520/5776/22, № 520/10079/23, № 520/17625/23, з урахуванням індексації, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» та здійснювати їх виплату у повному розмірі з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» без обмеження їх максимальним та граничним (1500,00 грн.) розміром - без часового обмеження в майбутньому та виплатити утворену заборгованість з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2024 р. пенсії у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 р. з урахуванням індексації, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. № 185 «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» без обмеження розміру індексації максимальним (граничним) розміром 1500 грн., передбаченого п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 р. №185, з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.03.2024 р., здійснивши виплату заборгованості, з урахуванням раніше виплачених сум; в іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2024 р. в справі № 520/6427/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області задоволено частково, а саме: рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 скасовано в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 р. без обмеження розміру індексації, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 р. «Про індексацію пенсійних та страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», максимальним (граничним) розміром 1500 грн.; прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених позовних вимог відмовлено; в іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 залишено без змін.

02.02.2026 р. від позивача до суду першої інстанції надійшла заява в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій заявник просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24; Зобов`язати Пенсійний фонд України та Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24, яке набрало законної сили 25.07.2024 р.; направити окрему ухвалу Пенсійному фонду України та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області для вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли невиконанню рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24, яке набрало законної сили 25.07.2024 р. та для забезпечення належного його виконання; встановити Пенсійному фонду України та Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області десятиденний строк з дня отримання копії ухвали надати до суду докази про вжиття заходів щодо усунення причин і умов, що сприяли невиконанню рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 та докази щодо припинення обмеження виплати пенсії ОСОБА_1 граничною величиною, та виплати йому пенсії у повному розмірі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 р. залишено без задоволення заяву позивача про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання рішення суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 р. та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституцію України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Позивач вважає, що судове рішення у цій справі відповідачем повністю невиконане, доказів щодо виплати ОСОБА_1 пенсії у повному розмірі без обмеження максимальним розміром та припинення застосування обмеження виплати пенсії граничною величиною, а також здійснення виплати заборгованості, з урахуванням раніше виплачених сум відповідачем не надано.

Відповідач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи без задоволення заяву, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для встановлення факту умисного невиконання рішення суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки судом не вирішувались питання виплати позивачу пенсії з 01.01.2026 р. без пониження суми 32585,03 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. У такій заяві зазначаються: найменування адміністративного суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; номер адміністративної справи; відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження; документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи. Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що вона спрямована на захист прав особи-позивача щодо належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили, тобто, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він має право звернутись до суду в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності.

Тобто, застосування судом до суб`єкта владних повноважень вимог ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2024 р. в справі № 520/6427/24 було нараховано 2000,00 грн. щомісячної доплати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 713 від 14.07.2021 р., що підтверджується даними з особистого кабінету позивача на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України.

25.06.2025 р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 76827326 щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.03.2024 р. з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.03.2024 року, здійснивши виплату заборгованості, з урахуванням раніше виплачених сум.

З 26.10.2025 р. відповідач перестав нараховувати позивачу щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Суд апеляційної інстанції встановив, що дії стосовно припинення нарахування та виплати позивачу з 26.10.2025 р. щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» не відносяться до предмету спору в справі №520/6427/24 та рішенням суду не охоплюються.

Предметом спору в справі №520/6427/24 була правомірність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2024 р. пенсії у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром.

Тобто, судом не вирішувались питання про наявність правових підстав для виплати позивачу з 26.10.2025 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», тому вказане не свідчить про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо невиконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дії стосовно пониження суми отриманої позивачем пенсії 05.01.2026 р. в розмірі 28863,51 грн., 04.12.2025 р. пенсії в розмірі 27246,91 грн., а також 05.11.2025 р. пенсії в розмірі 27246,91 грн., на що посилається позивач в заяві та пониження суми 32585,03 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р. не відносяться до предмету спору в справі №520/8217/25 та рішенням суду не охоплюються.

Предметом спору в справі №520/6427/24 були дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати ОСОБА_1 з 01.03.2024 р. пенсії у неповному розмірі, з обмеженням її максимальним розміром.

Тобто, при прийнятті вищезазначеного судового рішення не вирішувалось питання про виплати позивачу пенсії з 01.01.2026 р. без пониження суми 32585,03 грн., згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 1778 від 30.12.2025 р.

Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2026 р. по справі № 520/6427/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.03.2026 року