Справа № 640/13091/19
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 р. № 640/13091/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Державної податкової служби у м. Києві, вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116,

провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.05.2019 №0-2655,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) 16.07.2019 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (надалі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 20.05.2019 року за № 0136177- 1310- 2655, зобов`язати територіальні органи ДФС України не порушувати з даного приводу у наступних податкових періодах (2019 та 2020 роки) це питання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючим органом протиправно сформовано податкове повідомлення-рішення за № 0136177- 1310- 2655 від 20.05.2019 (надалі по тексту також оскаржуване рішення) за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2018 рік, у якому визначено суму грошового зобов`язання у загальній сумі 2083,33 гривень. За доводами позивача, вартість належного їй в 2018 році легкового автомобіля марки Audi Q7, 2015 року випуску, на бензиновому двигуні, становить менше 375 розмірів мінімальної заробітної плати, що підтверджується митною декларацією, якою оформлено імпорт зазначеного автомобіля. Також, позивач звертає увагу, що на час придбання автомобіль був вживаним. Відтак, на думку позивача, автомобіль не підлягає оподаткуванню транспортним податком у 2018 році на підставі підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 19.07.2019 відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Головне управління ДПС у м. Києві скористалося правом подання відзиву на адміністративний позов із долученням до такого копій письмових доказів. З доводами позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач не погоджується, вказує на наявність легкового автомобіля, належного ОСОБА_1 у переліку легкових автомобілів, визначеному Міністерством економіки.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2825-ІХ, матеріали справи № 640/13091/19 скеровано за належністю до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.04.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л. прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/13091/19 та визначено, що дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Суд запропонував сторонам повідомити суд про актуальність спірних правовідносин на момент прийняття справи до розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом.

Головне управління ДПС у м. Києві подало до суду відзив у справі від 24.04.2025, який за змістом аргументів відтворює вже викладені у відзиві на адміністративний позов.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзив на позовну заяву, письмові пояснення у справі, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Митною декларацією UA500650/2018/039127 від 23.08.2018 підтверджується, що позивач, ОСОБА_1 імпортувала легковий автомобіль, що був у використанні, марки Audi модель Q7 3.0 Premium Plus, 2015 року випуску, на бензиновому двигуні, 2018 року випуску, об`єм двигуна 2995 см.куб. Митна вартість автомобіля визначена у розмірі 9100 USD.

В подальшому, автомобіль позивачкою було продано, про що свідчить договір купівлі-пролажу транспортного засобу № 8046/2019/1375944 від 23.03.2019.

Головним управління ДФС у м. Києві сформовано та направлено позивачу податкове повідомлення-рішення за №0136177- 1310- 2655 від 20.05.2019, яким визначено суму грошового зобов`язання за платежем "Транспортний податок з фізичних осіб" за податковий період 2018 рік у загальній сумі 2083,33 гривень.

Вважаючи протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві щодо прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивачка звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" за №71-VIII від 28.12.2014, яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2 статті 267 ПК України (у редакції, чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального".

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 статті 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/ податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Постановою Кабінету Міністрів України за №66 від 18.02.2016 затверджена "Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів" (надалі по тексту також Методика) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), що встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 за № 403.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Так, у силу вимог пункту 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Поруч із цим, аналогічними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: тип кузова (седан, універсал тощо); призначення (дорожні, позадорожні); тип двигуна (бензиновий, дизельний тощо); робочий об`єм двигуна; привод тягових коліс (передньоприводні, задньоприводні, повноприводні); тип коробки переключення передач; габаритні розміри; комплектація (пункт 6 Методики).

Відповідно до пункту 13 Методики, Мінекономіки відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономіки інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономіки за зверненням ДПС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті.

Окрім цього, як визначено у пункті 14 Методики, Мінекономіки забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2018 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень контролюючого органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономіки інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком.

Аналогічна за змістом позиція щодо застосування вказаних норм права викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №813/3965/17.

Позивач вказала на те, що на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення вона мала у власності автомобіль Audi Q7, 2015 року випуску, який було продано у 2019 р. Позивач посилалась на те, що за правилами податкового законодавства у 2018 р. базою оподаткування транспортним податком був легковий автомобіль не більше 5 років випуску від дати оподаткування та середньоринковою вартістю понад 1 396 125 грн., тоді як вартість її автомобіля була меншою.

Оцінюючи ці доводи суд зазначає таке.

Станом на 01 січня 2018 року до Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, який розміщений на офіційному сайті Міністерства економіки України (https://www.me.gov.ua/Vehicles), віднесено автомобіль марки Audi Q7, 2015 року випуску, об`єм циліндрів двигуна 3,0, тип пального бензин, рік випуску до 5 років включно .

У контексті наведеного слід звернути увагу, що колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.06.2022 у справі №826/15940/18 прийшла до висновку, що об`єм двигуна у сукупності елементів, які впливають на вартість автомобіля як об`єкта оподаткування, застосовується у Методиці №66 як економічна характеристика автомобіля, а не суто технічний його показник. Тому очевидним є, що при віднесенні певної моделі до визначених Мінекономрозвитку об`єктів для оподаткування транспортним податком виправданим є застосування загальноприйнятого позначення об`єму двигуна у літрах, а не його детальних технічних характеристик у кубічних сантиметрах, оскільки цього достатньо для ідентифікації автомобіля. Такий підхід є цілком достатнім та зрозумілим для застосування податковими органами, він повністю відображає економічні характеристики автомобіля і відхилення на декілька тисячних від застосованого Мінекономрозвитку показника в літрах об`єму двигуна не вказує на те, що відповідний автомобіль не є об`єктом оподаткування, оскільки це не впливає на його середньоринкову вартість.

У зв`язку з цим Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі №822/2687/17.

За даними методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою КМУ від 18.02.2016 року № 66, вартість належного позивачці автомобіля в 2018 році становила 1294500,60 грн.

Такого висновку суд дійшов з огляду на дані сайту Мінекономіки України https://me.gov.ua/Vehicles, за яким вартість нового автомобіля Audi Q7, 2015 року становила 2876668,00 грн, а коефіцієнт коригування ринкової ціни залежно від строку експлуатації (від 3 до 4 років) 45%.

Отже, вартість для цілей оподаткування визначена судом за формулою ССр= Цнх(Г/100) і складає 1294500,60 = 2876668 х (45/100).

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01.01.2018 становить 3723,00 гривень, з огляду на що середньоринкова вартість автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно), на 2018 рік, повинна становити 1396125,00 гривень (3723,00 х 375).

Відтак, середньоринкова вартість автомобіля Audi Q7, 2015 року випуску, не дозволяє віднести його до об`єкту оподаткування транспортним податком в 2018 році.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема, у постановах від 12.06.2019 (справа № 487/10128/14-ц), від 26.06.2019 (справа №587/430/16-ц), від 23.10.2019 (справа №761/6144/15-ц), від 15.06.2021 (справа №904/5726/19), вказувала на дію принципу "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає, зокрема, в тому, що суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи правовідносин між сторонами. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи.

Отже, оскільки середньоринкова вартість транспортного засобу, належного позивачу, є меншою ніж 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, то він не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно приписів підпункту 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних, зокрема, щодо розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Станом на дату ухвалення рішення у даній адміністративній справі, у матеріалах відсутні відомості, котрі б засвідчували обставини звернення позивачки із письмовою заявою для проведення звірки даних щодо визначеної у оскаржуваному рішенні бази оподаткування до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації).

Водночас, варто зазначити, що обставина не звернення платника податків із коментованою заявою до контролюючого органу, по-перше, не позбавляє права позивача на оскарження рішень, прийнятих податковим органом в адміністративному або судовому порядку, як визначено статтею 56 ПК України, а, по-друге, не є безумовним та достатнім доказом правомірності проведеного податкового нарахування.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 за №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" постановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у м. Києві.

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у м. Києві () перебуває в стадії припинення (запис в ЄДР про припинення юридичної особи від 22.10.2020).

Надалі, наказом ДПС України від 30.09.2020 за №529 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" (надалі по тексту також Наказ №529) затверджено перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються як відокремлені підрозділи Державної податкової служби, в якому міститься, зокрема, і Головне управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ ВП: 44116011).

На виконання вимог Наказу ДПС України №529, Наказом ДПС України від 12.11.2020 за №643 "Про затвердження положень про територіальні органи ДПС" (надалі по тексту також - Наказ №643) затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві (ЄДРПОУ ВП: 44116011).

Пунктом 1 Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, затвердженого наказом №643 встановлено, що Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП: 44116011) є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та забезпечує реалізацію повноважень на території м. Києва. Також Головне управління ДПС у м. Києві (код ВП: 44116011) є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у м. Києві ().

З огляду на вказане, суд у відповідності до приписів статті 52 КАС України допускає заміну Головного управління ДПС у м. Києві () його правонаступником Головне управління ДПС у м. Києві () згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 за №893 і наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 за №529.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Головним управлінням ДПС у м. Києві не спростовано перед судом доводів позивача щодо протиправності винесеного податкового повідомлення-рішення № 0136177- 1310- 2655 від 20.05.2019.

Отже, суд доходить висновку про необхідність визнання його протиправним та скасування.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовної заяви в частині зобов`язання відповідача та інші територіальні органи ДПС не порушувати з даного приводу в наступних податкових періодах це питання.

Суд зазначає, що право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке виникає у суб`єкта лише в момент їх порушення або оспорювання.

Тому захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.

Отже ці позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене вище, суд робить висновок, що позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 139 КАС України і враховуючи часткове задоволення позову , судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 384,20 грн.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 20.05.2019 за №0136177- 1310- 2655.

3. В іншій частині позову відмовити

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,м. Київ,04116 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 384,20 (триста вісімдесят чотири гривні 20 коп) грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко