Справа № 640/836/22
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/836/22 Суддя (судді) першої інстанції: Загацька Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення та невиплати з 01.01.2018 пенсії позивачу з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з пропущенням строків виплати пенсії, невиплати нарахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 в сумі 66335,73 гривень, зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити з 01.01.2018 компенсацію втрати частини доходів позивачу у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, стягнути з відповідача заборгованість з виплати пенсії за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 в сумі 66335,73 гривень.

На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.12.2021 компенсації втрати частини доходів на нараховану йому пенсію за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 66335,73 грн; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2021 компенсацію втрати частини доходів на нараховану йому пенсію за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 66335,73 грн відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до розрахунку пенсії позивача, останній отримував пенсію за вислугу років у розмірі 86% грошового забезпечення, виходячи з наступних складових: посадовий оклад; оклад за військове звання; процентна надбавка за вислугу років 40%; надб. за кв. категорію, лікарі (крім хірургів), вища 7,5%; робота з таємними виробами, носіями, документами 10%; надбавка за особливо важливі завдання 50%; премія 10%.

Після проведення з 01.05.2018 перерахунку пенсії позивача відсоткове значення розміру грошового забезпечення, який використовувався відповідачем для її розрахунку склав 70% грошового забезпечення виходячи з таких складових: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавка за вислугу років 50%. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21 лютого 2018 року підвищення складає 4915,15 грн. З них виплачується з 01.01.2018 по 31.12.2018 щомісячно 50% від підвищення 2457,58 грн, з 01.01.2019 по 31.12.2019 щомісячно 75% від підвищення: 3686,36 грн, з 01.01.2020 щомісячно 100% від підвищення 4915,15 грн.

20.03.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про проведення перерахунку його пенсії виходячи з 86% грошового забезпечення та з урахування додаткових видів грошового забезпечення.

Листом від 29.04.2020 №8526-8463/М-02/8-2600/20 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача, що перерахунок його пенсії проведено на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2021 у справі №640/28508/20:

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести перерахунок та виплатити позивачу пенсію за період з 05.03.2019 по 04.09.2019 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2018 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У листопаді 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із зверненням про отримання інформації щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.09.2021 у справі № 640/28508/20.

Листом від 19.11.2021 відповідач повідомив про те, що у листопаді 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/28508/20 Головним управлінням проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 по 30.11.2021 в сумі 66335,73 грн. З 01.12.2021 встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмірі пенсії в сумі 14756,10 грн. Погашення заборгованості буде здійснено в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з пропущенням строків виплати пенсії, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 14 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.

Як зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №640/28508/20: зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві провести перерахунок та виплатити позивачу пенсію за період з 05.03.2019 по 04.09.2019 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві провести перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 86 % сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 19.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило позивача про те, що у листопаді 2021 року на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №640/28508/20, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії з 01.01.2018 в порядку, встановленому судовим рішенням, та здійснено нарахування коштів за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 66 335,73 грн.

Таким чином, відповідачем виконано судове рішення та проведено перерахунок пенсії, тоді як залишок заборгованості, що виникла внаслідок перерахунку, сплачується не однією сумою, а поступово, по мірі надходження бюджетних коштів на вказані видатки.

Водночас, згідно з вказаним судовим рішенням відповідачу визначено зобов`язання вчинити певні дії щодо перерахунку пенсії, і зобов`язання виплатити суму заборгованості внаслідок перерахунку однією сумою судом не визначено.

За таких обставин зазначена у листі від 19.11.2021 сума 66335,73 грн не є заборгованістю до стягнення, і невиплата її однієї сумою не можна вважати невиконанням судового рішення відповідачем.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі статтею 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку №159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до пункту 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Також дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Водночас, позивачу станом на час розгляду справи пенсія була перерахована, що підтверджується листом від 19.11.2021.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 з 01.12.2021 компенсації втрати частини доходів на нараховану йому пенсію за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 66335,73 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.12.2021 компенсацію втрати частини доходів на нараховану йому пенсію за період з 01.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 66335,73 грн відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2010 № 159.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк