Справа № 480/4578/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

16 березня 2026 року Справа № 480/4578/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши у приміщенні суду в м. Суми матеріали адміністративної справи за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_1 ) кошти у розмірі заподіяної державі матеріальної шкоди на загальну суму 23732 грн. 63 коп.

Вимоги мотивовані тим, що у період з 11.05.2023 до 31.05.2023 відповідачу було нараховано та сплачено грошове забезпечення, протягом якого ОСОБА_1 фактично не виконував обов`язки військової служби, оскільки в умовах воєнного стану не з`явився вчасно на службу без поважних причин 11.05.2023 року після закінчення щорічної основної відпустки, а отже не мав правових підстав на отримання коштів у вигляді грошового забезпечення за зазначений період. Таким чином, за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття грошового забезпечення без достатньої правової підстави у НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону виникло право на повернення безпідставно отриманого ОСОБА_1 грошового забезпечення.

Позовна заява була розподілена автоматизованою системою комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судді Кравченку Є.Д. та ухвалою суду від 13.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачем подано відзив.

Втім у подальшому на підставі розпорядження керівника апарату Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 №281 було здійснено повторний автоматичний розподіл справи та цю справу розподілено судді Шевченко І.Г., ухвалою якої від 29.01.2026 справу прийнято до провадження та у позивача витребувано належним чином завірені копії додаткових доказів, що були надані на виконання вимог ухвали позивачем.

Поряд з цим суд встановив, що разом з позовом позивач подав заяву про поновлення строку на звернення з цим позовом до суду, втім, яка н е б у л а вирішена під час прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с.15-17,54).

Втім підстави для поновлення, вказані у такій заяві про поновлення строку на звернення з позовом до суду, суд в ухвалі від 24.02.2026 визнав необґрунтованими та на підставі ч.13 ст.171 КАС України залишив позовну заяву без руху та встановив позивачу строк для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на звернення з позовом до суду із зазначенням у ній ІНШИХ підстав та наданням доказів поважності його пропуску.

На виконання вимог узвали суду представник Військової частини НОМЕР_1 подала заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказала, що:

- відповідно до правової позиції Верховного суду у постанові від 18.01.2024 у справі №520/11225/23, строк звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про стягнення шкоди обчислюється з дня, коли командир (начальник) видає відповідний наказ про притягнення до матеріальної відповідальності. Наказ щодо вжиття заходів щодо відшкодування збитків від 01.02.2025, є саме таким юридично значеним актом і саме з цієї дати починається відлік строку для звернення до суду. За таких обставин, позов поданий 03.06.2025 у межах тримісячного строку або з незначним його пропуском,

- Верховний суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 та у постанові від 22.09.2022 у справі №140/13772/21 наголосив, що момент, з якого суб`єкт владних повноважень «дізнався або повинен був дізнатися» про порушення є питанням факту і повинен визначатися з урахуванням усієї сукупності обставин справи, а не лише складання службового розслідування,

- на підтвердження неможливості своєчасності звернення до суду позивач надає витяги з БР Головнокомандувача ЗСУ №15857гриф від 20.06.2023, особовій склад НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону ДПС України вибув з постійного місця дислокації до місця виконання бойового завдання, на підставі БР командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №313/ОГ/863гриф від 03.06.2024 та БР АДПСУ №137т(гриф) призупинено виконання БЗ частиною особового складу з метою здійснення ротації після тривалого перебування в зоні бойових дій. На підставі БР ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №313/ОГ/153гриф від 05.04.2025 вибули в оперативне підпорядкування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з метою виконання бойового завдання, виконання якого продовжує до сьогодні, відповідно до яких особовий склад підрозділу, зокрема посадові особи відповідальні за претензійно-позовну роботу, були залучені до виконання бойових завдань у відповідний період,

- висновок суду про те, що юрисконсульт військової частини «не стримує ворога на лінії зіткнення та має можливість виконувати функціональні обов`язки, є абстрактним і не спростовує конкретних фактів, підтвердженими витягами з бойових розпоряджень, отже особовий склад Військової частини НОМЕР_1 у відповідний період перебуває на виконанні бойових завдань, що об`єктивно унеможливлювало здійснення претензійно-позовної роботи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 у справі №560/1001/16-ц та Верховний Суд у постанові від 26.09.2022 у справі №560/403/22 підкреслили, що поважність причини пропуску строку звернення до суду має оцінюватись з урахуванням конкретних обставин справи, а не за загальними припущеннями щодо можливостей суб`єкта,

- Верховний суд у постанові від 03.11.2022 у справі №560/15534/21 та у постанові від 22.12.2022 у справі №380/19423/21 зазначив, що воєнний стан є поважною причиною пропуску за умови наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між запровадженими обмеженнями та неможливістю своєчасного звернення до суду. Витяги з Бойових журналів, що долучаються, є прямим і документальним підтвердженням такого зв`язку.

Додатково представник позивача у заяві наголосила, що Військова частина НОМЕР_1 не лише посилається на сам факт воєнного стану як безумовну підставу, а обґрунтовує конкретний вплив режиму, виконання бойових завдань на можливість своєчасної підготовки позову. можливість своєчасної підготовки позову.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, суд вказує наступне.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Також відповідно до п.8 ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Приписами ч.3 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Тобто суд, який вирішує публічно-правовий спір, повинен перевірити коли дізнався позивач про порушення своїх прав чи повинен був дізнатися, чи не пропущено позивачем встановлений строк звернення до суду, якщо так, то чи є в матеріалах позову докази поважності причин його пропуску.

Положеннями ч.1 ст.122 КАС України унормовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби - підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства (вказану правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16, від 12.12.2018 у справі №804/285/16).

Згідно із преамбулою Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 03.10.2019 №160-ІХ (далі Закон №160-ІХ) цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 18.01.2024 у справі № 520/11225/23 вказав, що за змістом положень Закону №160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, про що командир (начальник) видає відповідний наказ. Однак термін у три роки передбачений саме для притягнення особи до відповідальності. Водночас відшкодування завданої шкоди - у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби - здійснюється у судовому порядку. При цьому Закон №160-ІХ не визначає строки звернення до суду щодо відшкодування такої шкоди. За таких умов, при визначенні строку звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди застосуванню підлягають відповідні норми КАС України.

Так, відповідно до частин 2, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на підставі рапорту від 16.05.2023 за фактом неприбуття ОСОБА_1 з відпустки, було призначено та проведено службове розслідування, за результатом якого складено висновок, затверджений в.о. начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону 24.05.2023 (а.с.33-37). Висновком підтверджено факт неприбуття ОСОБА_1 з відпустки без поважних причин у період з 05.05.2023.

Більше ніж через рік після підтвердження факту неприбуття ОСОБА_1 з відпустки (24.05.2023), наказом від 03.09.2024 відповідачем було призначено службове розслідування щодо факту нарахування грошового забезпечення та безпідставної виплати у тому числі відповідачу, у цій справі. Наказом від 09.11.2024 №1608-ОД за результатом проведення службового розслідування було наказано вжити заходи щодо проведення претензійно-позовної роботи з питань відшкодування незаконно набутих коштів, у тому числі ОСОБА_1 у розмірі 23732,63грн. (а.с.85-87).

Цей наказ від 09.11.2024 №1608-ОД був згодом скасований наказом від 27.11.2024 та призначено повторне службове розслідування (а.с.84), за результатом проведення якого наказом від 01.02.2025 (а.с.21-26) наказано вжити заходи щодо проведення претензійно-позовної роботи з питань відшкодування незаконно набутих коштів, у тому числі ОСОБА_1 у розмірі 23732,63грн.

Представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду наголошує, що відповідно до правової позиції Верховного суду у постанові від 18.01.2024 у справі №520/11225/23, строк звернення суб`єкта владних повноважень до суду з позовом про стягнення шкоди обчислюється з дня, коли командир (начальник) видає відповідний наказ про притягнення до матеріальної відповідальності. Наказ щодо вжиття заходів щодо відшкодування збитків від 01.02.2025, є саме таким юридично значеним актом і саме з цієї дати починається відлік строку для звернення до суду. За таких обставин, позов поданий 03.06.2025 у межах тримісячного строку або з незначним його пропуском. Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22 та у постанові від 22.09.2022 у справі №140/13772/21 наголосив, що момент, з якого суб`єкт владних повноважень «дізнався або повинен був дізнатися» про порушення є питанням факту і повинен визначатися з урахуванням усієї сукупності обставин справи, а не лише складання службового розслідування.

Втім суд не погоджується з такою позицією представника Військової частини НОМЕР_1 , оскільки завершення службового розслідування щодо факту безпідставної виплати, у тому числі, відповідачу грошового забезпечення (з урахуванням скасованого наказу від 09.11.2024) лише в лютому 2025року не змінює дату коли позивач мав дізнатися про порушення своїх прав, зокрема, у вигляді безпідставної виплати ОСОБА_1 , коштів за період його відсутності на службі без поважаних причин у травні 2023року, факт чого був встановлений вже 24.05.2023.

Наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 01.02.2025 (а.с.21-26), з яким позивач пов`язує відлік строку на звернення з цим позовом до суду, не було притягнуто ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності. Цим наказом визначено дії уповноважених осіб НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону по спонуканню до проведення претензійно-позовної роботи з питань відшкодування незаконно набутих коштів, у тому числі ОСОБА_1 у розмірі 23732,63грн. (пункт 9 наказу).

Поряд з цим ні у позові, ні у заяві про поновлення строку на звернення з цим позовом до суду позивач не наводить належних обґрунтувань та не надає жодного доказу, на підтвердження наявності обставин, які перешкоджали позивачу п р о т я г о м б і л ь ш е р о к у вжити належних заходів (у тому числі і для проведення службового розслідування для вжиття заходів проведення претензійно-позовної роботи, на яке посилається представник позивача) з метою звернення з цим позовом до суду у межах встановлених КАС України строків, з дня підтвердження 24.05.2023 (а.с.33-37), за результатом проведеного службового розслідування факту неприбуття ОСОБА_1 з відпустки без поважних причин у період з 05.05.2023.

Більш того, 31.10.2024 відповідачем була складена довідка-розрахунок, відповідно до якої сума збитків, завданої відповідачем державі за період з 01.05.2023-31.05.2023, складає 23732,63грн. (а.с.41). Тобто ще станом на 31.10.2024 Військовій частині НОМЕР_1 було відомо про нанесення збитків відповідачем державі саме у розмірі 23732,63грн.

Втім навіть після цієї дати з цим позовом до суду представник позивача звернувся лише 03.06.2025 (що вбачається із відбитку поштового штампу), тобто більше ніж через 7 місяців.

Посилання представника на те, що строк звернення відраховується не лише від дати складання службового розслідування, а повинен визначатися з урахуванням усієї сукупності обставин справи, як то виконання бойових завдань згідно витягів з БР Головнокомандувача ЗСУ та витягів з Бойових журналів, суд оцінює критично з огляду на таке.

У постанові від 29.09.2022 у справі №500/1912/22, на яку посилається також представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду, Верховний Суд вказує, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Як вказує представник позивача згідно витягів з БР Головнокомандувача ЗСУ №15857гриф від 20.06.2023, особовий склад НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону ДПС України вибув з постійного місця дислокації до місця виконання бойового завдання, на підставі БР командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №313/ОГ/863гриф від 03.06.2024 та БР АДПСУ №137т(гриф) призупинено виконання БЗ частиною особового складу з метою здійснення ротації після тривалого перебування в зоні бойових дій.

На підставі БР ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №313/ОГ/153гриф від 05.04.2025 вибули в оперативне підпорядкування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з метою виконання бойового завдання, виконання якого продовжує до сьогодні, відповідно до яких особовий склад підрозділу, зокрема посадові особи відповідальні за претензійно-позовну роботу, були залучені до виконання бойових завдань у відповідний період.

Поряд з цим суду не надано жодного доказу, на які посилається представник позивача в обґрунтування своєї позиції, у тому числі витяги з журналу бойових дій (а.с.97), на які посилався у заяві (а.с.97). Також представник позивача не надав доказів на підтвердження того, що саме всі посадові особи НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, відповідальні за претензійно-позовну роботу, були залучені до виконання бойових завдань у відповідний період, на який посилається представник позивача у заяві про поновлення строку звернення до суду.

Натомість зі змісту обґрунтування заяви, не є зрозумілим де саме знаходяться території, на які було відряджено особовий склад НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону бойовими розпорядженнями, та як наслідок чи підпадають ці території згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (зі змінами).

При цьому судом з матеріалів справи встановлено, що всі документи, на підставі яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача безпідставно набуті останнім кошти, складені у м.Черкасах та с.Руська Поляна Черкаської області.

Вказане ставить під сумнів обґрунтованість доводів представника позивача про неможливість проведення претензійно-позовної роботи з відповідачем через воєнні дії у цей же період, оскільки вчинення протягом цього часу одних дій і не вчинення інших ставить під сумнів наявність таких труднощів та об`єктивну неспроможність реалізації особою тих чи інших прав і виключає можливість врахування таких обставин як поважних під час вирішення питання дотримання строку звернення до суду.

Водночас, неналежна організація процесу щодо звернення з позовною заявою до суду з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у суб`єкта владних повноважень для своєчасного подання позовної заяви є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.

Позивач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у постанові від 03.11.2022 у справі №560/15534/21, від 26.09.2022 року у справі №560/403/22, від 22.12.2022 року у справі №380/19423/21 та від 18.01.2023 року у справі №200/7384/19-а.

Відтак, на переконання суду представником позивача не доведено, що саме залучення усіх посадових осіб НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, відповідальних за претензійно-позовну роботу, до виконання бойових завдань в умовах воєнного стану перешкоджало позивачу вчасно звернутися до суду з цим позовом, а тому такі посилання суд визнає необґрунтованими і не приймає їх до уваги.

Питання застосування строку звернення до суду неодноразово було предметом розгляду Верховним Судом, зокрема, у справах № 240/12017/19, № 360/3999/20 (постанова від 06 грудня 2021 року), № 320/1855/21 (постанова від 16 грудня 2021 року) та №420/2764/21 (постанова від 11 листопада 2021 року), №320/9598/22) (постанова від 03 серпня 2023 року), де Верховний Суд зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого чинним законодавством строку.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, я к щ о ї й в і д о м о про обставини п р и й н я т т я рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. До того ж, Верховний Суд зазначав (від 12.09.2019 у справі № 160/1383/19, від 31.03.2021 у справі № 640/2371/20, 10 лютого 2023 року, у справі №461/10111/21, від 10 лютого 2023 року у справі №640/20580/20), що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом".

З урахуванням наведеного, вказані представником позивача причини пропуску строку звернення з позовом до суду не приймаються судом до уваги, а тому, в цьому випадку зазначені у заяві підстави не можуть бути розцінені поважними.

Будь-яких інших заяв у порядку усунення недоліків позовної заяви представником позивача, станом на сьогодні, не подано.

Відтак, суд дійшов висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 пропущено строк звернення з цим позовом до суду без поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п.8 ч.1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного вище, вбачається необхідним залишити без розгляду позовну заяву.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 293, 295, пп.15.5 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільний прикордонний загін Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя І.Г. Шевченко