Справа № 320/8099/26
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

16 березня 2026 року Справа №320/8099/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І., розглянувши в місті Києві у письмовому провадженні заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 16 рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 27.01.2026, оформленого протоколом № 1/26.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, справу визначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.03.2026 позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дію пункту 16 рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих оформленого протоколом №1/26 від 27.01.2026 року до набрання законної сили рішенням у справі щодо його оскарження; заборони Міністерству юстиції України та/або міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України проводити перевірку на підставі скарги Національного банку України на невиконання/неналежне виконання своїх обов`язків арбітражним керуючим Ягічевим С.О. від 17.09.2025.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що на засіданні Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих, яке відбулося 27.01.2026, відповідно до пункту шістнадцятого порядку денного було розглянуто звернення Національного банку України від 10.12.2025 №18-0014/94277 щодо незгоди з висновками акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 від 26.11.2025 №2, складеного Хмельницьким міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України. За результатами розгляду питання пункту шістнадцятого порядку денного Комісія прийняла рішення: скасувати висновки акта позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Ягічева С.О. від 26.11.2025 №2, складеного Хмельницьким міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України, як такі, що не відповідають вимогам законодавства, зокрема у зв`язку з неповним дослідженням всіх обставин під час проведення перевірки; ініціювати проведення територіальним органом Мін`юсту перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 з питань, викладених у скарзі Національного банку України від 17.09.2025 № 18 0014/71542, у зв`язку з необхідністю проведення додаткового контролю.

Позивач наполягає на очевидній протиправності оспорюваного пункту 16 рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих від 27.01.2026, оформленого протоколом №1/26, вважає, що дисциплінарна комісія вийшла за межі своєї компетенції, намагаючись переглянути факти, вже встановлені судовою гілкою влади, комісією порушено процедуру мотивування прийнятого рішення, проігноровано заборону проведення "похідних" перевірок.

Зазначає, що оскарження рішення саме по собі не зупиняє його дію, позивач буде зобов`язаний проходити повторну перевірку, та зупинення дії оскаржуваного рішення через механізм забезпечення позову є критично необхідним для збереження незалежності професійної діяльності арбітражного керуючого.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

В силу положень частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії індивідуального акта, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини першої статті 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною другою статті 150 КАС України, оскільки забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

Вирішуючи подану заяву про забезпечення позову, суд виходить із того, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності прикласти значних та додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Враховуючи доводи та обґрунтування позивача, суд зазначає, що перевірка наявності обставин порушених прав та законних інтересів позивача оспорюваним пунктом рішення відповідача з підстав зазначених в заяві про забезпечення позову та заявлених в позові, перевірка порушення відповідачем положень діючого законодавства під час прийняття спірного пункту рішення, є обов`язком суду під час вирішення справи по суті, та на час розгляду заяви про забезпечення позову, такі дії є фактично надання судом правової оцінки спірним діям чи бездіяльності відповідача до ухвалення рішення по суті.

Суд вказує, що ініціювання спірним пунктом Комісії проведення додаткового контролю у вигляді перевірки не є беззаперечною підставою для застосування судом заходів забезпечення позову, враховуючи також, що оскарження спірного пункту рішення не зупиняє його дію, з чим погоджується сам позивач.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та долучені до неї документи, проаналізувавши вищенаведені правові норми, суд вважає, що позивачем не доведено наявності фактів, які б могли слугувати правовими підставами для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову, позаяк не наведено обставин, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог позивача, або обставин, за яких захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Суд звертає увагу на те, що забезпечення позову допускається, коли очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. При цьому, очевидна протиправність прийнятого рішення має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування.

В поданій заяві про забезпечення позову не наведено очевидної протиправності рішень, дій відповідача, а без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії судового розгляду задоволення вимог, викладених у заяві про забезпечення позову, зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.

Слід також зазначити, що заявлення вжиття заходів забезпечення позову допустимо саме в межах спору, який виник між сторонами, що відповідно виключає застосування таких заходів до інших суб`єктів/осіб.

Під час розгляду даної заяви про забезпечення позову суд застосовує висновки Верховного Суду викладені у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 826/14303/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі № 640/16242/19, в яких зазначено щодо наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Аналогічний правовий висновок викладений в абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008, згідно із яким вказано, що судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Оскільки наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову до суду не доведено, заява є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 щодо вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання (підписання).

Суддя Войтович І. І.