Справа № 640/12784/20
Суддя: В.І. Бевза
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 640/12784/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс" до Головного управління ДПС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

Стислий зміст позовних вимог.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Газова компанія" Український енергетичний альянс" звернувся до адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.02.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача є протиправним та таким, що прийняте всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та підлягає скасуванню, оскільки податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН), складена відповідно до абзацу 11 пункту 201.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі ПК України), за що відсутня відповідальність у Кодексі, оскільки така податкова накладна № 3 від 31.12.2019 на суму 3 830 356,78 грн. є такою, що не підлягає наданню покупцеві, складена відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 Податкового кодексу України за результатами умовного постачання природного газу імпортованого на територію України (продаж нижче ціни придбання, тип причини п.15 Порядку №1307). Просив позов задовольнити у повному обсязі.

Стислий зміст заперечень відповідача.

Головного управління ДПС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки податкова накладна не відповідає ознакам податкової накладної, щодо якої у статті 120-1 ПК України визначені підстави для звільнення від фінансової відповідальності, оскільки податкова накладна позивача складена, відповідно до типу причини п. 8 Порядку №1307 щодо операцій, які не є звільненими від оподаткування, або які оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість (далі ПДВ).

Заяви, клопотання учасників справи.

До суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Процесуальні дії у справі.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Газова компанія «Український енергетичний альянс» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.02.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.06.2020 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/12784/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газова компанія «Український енергетичний альянс» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.02.2020 року, призначено розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (зі змінами, внесеними згідно із Законом №3863-IX від 16.07.2024) постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва, утворити Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; територіальна юрисдикція Київського міського окружного адміністративного суду поширюється на місто Київ.

Частиною 3 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи адміністративного суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи адміністративного суду, а якщо такий суд не визначено - до суду, що найбільш територіально наближений до суду, який ліквідовано або роботу якого припинено.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом (15.12.2022) Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя.

На виконання вимог Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ" (далі - Закон) розроблено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затверджений Наказом Державної судової адміністрації України 16.09.2024 № 399, який визначає порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України .

Пунктами 4-5 зазначеного Порядку передбачено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком.

За правилами пункту 10 цього Порядку розподіл судових справ, які не розглянуті ОАСК та передані до КОАС, але не розподілені між суддями, передаються на розгляд та вирішення судам (крім судових справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України) шляхом їх автоматичного розподілу між цими судами з урахуванням навантаження за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ.

Справа №640/12784/20 надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 04.03.2025, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі та за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею з розгляду справи визначено суддю Бевза В.І., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025.

Ухвалою суду від 10.03.2025 адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс" до Головного управління ДПС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № прийнято до провадження. Допущено заміну відповідача Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267) його правонаступником Головним управлінням ДПС у м. Києві як відокремленим підрозділом Державної податкової служби України (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011). Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 20.02.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс" до Головного управління ДПС України в м. Києві , Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № залишено без руху. Постановлено позивачеві усунути недоліки протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом реєстрації позивачем електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" та надання до Полтавського окружного адміністративного суду повідомлення про наявність зареєстрованого електронного кабінету у Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс".

06.03.2026 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків із доданою до неї Відповіддю № 32000755 про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у позивача.

Суд ухвалою від 11.03.2026 продовжив розгляд справи № 640/12784/20.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Податкова накладна № 3 від 31.12.2019 на суму 3 830 356,78 грн. складена позивачем, та є такою, що не підлягає наданню покупцеві, складена відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 ПК України за результатами умовного постачання природного газу імпортованого на територію України (продаж нижче ціни придбання), тип причини ненадання покупцю 15 «Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання», відповідно до п. 8 Порядку наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної», зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 р. за № 137/28267(далі Порядок №1307).

У верхньому правому куті податкової накладної №3 від 31.12.2019 зазначена зведена податкова накладна із кодом ознаки « 3» - тобто відповідно до п. 11 Порядку №1307, у разі складання зведеної податкової накладної у графі «Зведена податкова накладна» зазначається код ознаки: 3 - у разі складання зведених податкових накладних, особливості заповнення яких викладені у пункті 15 цього Порядку; тобто у разі постачання товарів/послуг, крім постачання товарів, базою оподаткування для яких встановлено максимальні роздрібні ціни, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання / звичайна ціна / балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / звичайної ціни / балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг (пункт 15 Порядку №1307).

Згідно із квитанцією №1 про реєстрацію податкової накладної розрахунку коригування, податкову накладну № 3 від 31.12.2019 року було доставлено до центрального рівня Державної податкової служби України 20.01.2020 року о 08:00:00, тобто після граничної дати для реєстрації в ЄРПН такої податкової накладної (15.01.2020 року).

На підставі висновків акту камеральної перевірки №1396/26-15-04-05/40618999 від 30.01.2020, якими встановлене порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкової накладної №3 від 31.12.2019 на суму 3 830 356,78 грн., реєстрація якої відбулась 20.01.2020 року при граничному терміні 15.01.2020 року (кількість днів порушення термінів - 5), 20.02.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняте податкове повідомлення-рішення №, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс" за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше днів на суму ПДВ 3 830 356,78 грн., застосований штраф в розмірі 10% в сумі 383 035,68 грн., на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України.

Відповідач дійшов висновку про порушення Позивачем встановленого терміну для реєстрації податкової накладної на 5 календарних днів.

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20 лютого 2020 року № в адміністративному порядку, проте рішенням Державної податкової служби України №15538/6/99-00-08-05-05-06 від 07.05.2020 року про результати розгляду скарги Позивача від 06.03.2020 року в адміністративному порядку податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 20 лютого 2020 року № залишено без змін.

Судом встановлене, що податкова накладна №3 від 31.12.2019 та податкове повідомлення-рішення від 20.02.2020 № відповідають наступним обставинам:

- податкова накладна №3 від 31.12.2019 є зведеною, не надається покупцю, оскільки складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання;

- податкова накладна №3 від 31.12.2019 є зведеною та складеною відповідно до абзацу 11 пункту 201.4 статті 200 ПК України;

- податкове повідомлення-рішення від 20.02.2020 № визначило суму штрафної санкції, нарахованої платнику податку протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом № 466-ІХ, податкове повідомлення-рішення прийняте до набрання чинності Законом № 466-ІХ 23.05.2020/01.01.2021 (окремі положення Закону №466-ІХ набрали чинності пізніше).

Не погодившись з даним спірним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції спірних правовідносин на момент набрання чинності Закону № 466-IX від 16.01.2020), який, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України визначене, що з порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

(Абзац перший пункту 120-1.1 статті 120-1 в редакції Закону № 466-IX від 16.01.2020, що набрав чинності із 23.05.2020)

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.

За приписами п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи а зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із п. 201.4 ст. 201 ПК України, платники податку в разі здійснення постачання товарів/послуг, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 цього Кодексу, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг, можуть скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо по кожній операції з постачання товарів/послуг.

Відповідно до пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку щодо реєстрації податкових накладних (розрахунків коригування) в умовах карантину та воєнного стану.

Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що податкова накладна є зведеною, та виписана в порядку абзацу 11 пункту 201.4 статті 201 ПК України, а податкове повідомлення-рішення відповідача № від 20.02.2020 прийняте до дати набрання чинності Законом № 466-ІХ, та було неузгодженим, перебувало на адміністративному та судовому оскарженні, а грошові зобов`язання несплачені за таким рішенням контролюючого органу.

Верховний Суд у постанові від 19.10.2022 у справі № 600/2658/20-а здійснив правовий висновок:

«Питання застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом, за висновками якого: 1) законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом №466-ІХ, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення перебувають у процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом; 2) законодавцем для цілей пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України закріплено відмінне від загального (пункт 56.18 статті 56 ПК України) розуміння неузгодженого грошового зобов`язання, а саме - для цілей цієї норми грошове зобов`язання є неузгодженим протягом всієї процедури судового оскарження (без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір) за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.

Наведений підхід висловлено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 17 липня 2020 року у справі № 640/5138/19; від 5 серпня 2020 року у справі № 580/1424/19; від 10 серпня 2020 року у справі № 640/6528/19; від 10 вересня 2020 року у справі № 520/3188/19; від 21 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.001225; від 11 листопада 2020 року у справі № 160/1553/19; від 6 серпня 2020 року у справі № 200/7002/19-а, від 11 січня 2021 року у справі №480/3000/19, від 21 квітня 2022 року у справі № 580/5563/20.

У постанові від 29 липня 2020 року у справі № 440/813/19, на яку міститься посилання в оскаржуваних судових рішеннях, Верховний Суд також застосував пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, який був чинним на час розгляду справи судом касаційної інстанції. У цій постанові висловлено висновок про те, що законодавцем, який виявив певні недоліки (непропорційність) у механізмі відповідальності за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної, що не надається покупцю товарів, Законом № 466-ІХ чітко закріплено, що пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України підлягає застосуванню до штрафів нарахованих платникам податків протягом періоду з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року за наведених у цій же нормі умов. Отже, наведеними приписами закону платники податків звільняються від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними нормами податкового законодавства, за наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України умов.

Застосовуючи висновок Верховного Суду з питання застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України до спірних у цій справі правовідносин, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що такий висновок висловлено у справах, предметом спору у яких були податкові повідомлення-рішення, прийняті до моменту набрання чинності Законом № 466-ІХ. При цьому саме така умова є однією із обов`язкових для застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України і здійснення перерахунку вже застосованих штрафних санкцій. Законодавець дійсно впровадив ретроактивну дію закону у відповідних правовідносинах. Однак, щодо штрафів, нарахованих платникам податків протягом періоду з 01 січня 2017 року до дати набрання чинності Закону № 466-ІХ, за наведених у цій же нормі умов.

У цій справі податкове повідомлення-рішення прийнято 09 липня 2020 року, тобто, штрафні санкції застосовані після набрання чинності Закону № 466-ІХ, що свідчить про відсутність подібності правовідносин у цій справі до правовідносин у справах, які були предметом розгляду Верховним Судом. Застосування штрафних санкцій після набрання чинності Закону № 466-ІХ виключає можливість застосування пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, який стосується перерахунку вже застосованих станом на 23 травня 2020 року штрафних санкцій.»

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2022 року у справі №520/3957/2020, від 21 грудня 2023 року у справі №520/7783/19 та інших.

Суд зазначає, що спірні правовідносини є подібними за змістовним, об`єктним та суб`єктним критеріями до правового висновку Верховного Суду і підлягає застосуванню пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України до спірних у цій справі правовідносин, оскільки предметом спору у цій справі є податкове повідомлення-рішення, прийняте до моменту набрання чинності Законом № 466-ІХ, а податкова накладна є зведеною та складена відповідно до абзацу 11 пункту 201.4 статті 201 ПК України, і, відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України у редакції після набрання чинності змін внесених Законом № 466-IX від 16.01.2020, вказаним пунктом встановлене виключення щодо застосування фінансової відповідальності, яке стосувалося зведеної податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду.

Отже, беручи до уваги зазначене вище у сукупності, суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) не доведена правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).

Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви.

Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Поведінка платника податку в частині виконання податкового обов`язку та контролюючого органу в межах податкового контролю повинні відповідати принципу добросовісності (правова доктрина «Venire contra factum proprium»), тобто дії не повинні бути за своїм змістом непослідовними чи суперечливими, що дозволяє встановлювати обставини справи на підставі поданих доказів поза розумним сумнівом.

Таким чином, дія, як платника податку, так і контролюючого органу повинні бути добросовісними.

Додатково дії контролюючого органу повинні відповідати «належному урядуванню», за яким процедура визначення грошових зобов`язань платнику податків відбувається із неухильним дотриманням закону та із превалюванням рішень та інтересів платника податку (доктрина - «in dubio pro tributario», дослівно з латини - «до платника з повагою»).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, засада використання та захисту цивільних прав, якій корелює принцип добросовісності у пункт 5 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час перевірки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Цивільні права у публічно-правовому спорі захищаються в адміністративній юстиції.

Принципи адміністративної процедури є добросовісність і розсудливість (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України Про адміністративну процедуру 17 лютого 2022 року № 2073-IX).

Стаття 10 Закону України Про адміністративну процедуру пояснює добросовісність і розсудливість в адміністративній процедурі. Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.

Принципу добросовісності (bona fides) корелюють доктрина римського права venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки, інша назва принцип естопель) ґрунтується ще на римських максимах - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), nemo auditur propriam turpitudinem allegans (ніхто не може посилатися на власну ганебність або провину, щоб отримати перевагу в суді або в правових питаннях тобто заборони отримувати вигоду від власної неправомірної поведінки).

В основі зазначених доктрин знаходиться принцип добросовісності.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.

Суд задовольняє позовні вимоги, визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 20.02.2020.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем сплачений судовий збір у сумі 5745,54 грн.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 5745,54 грн.

Інші судові витрати у справі не заявлені.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газова компанія "Український енергетичний альянс" (місто Київ, вулиця Володимирська, 49Б, 01001, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Н» № від 20.02.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС» судові витрати зі сплати судового збору 5745,54 грн. (п`ять тисяч сімсот сорок п`ять гривень та 54 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В.І. Бевза