Справа № 300/2313/25
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 300/2313/25 пров. № А/857/20153/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, ухвалене суддею Могила А.Б. у м. Івано-Франківськ, у справі № 300/2313/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2025 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, у якому просила визнати протиправним та скасувати рішення 30.01.2025 №71 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язати повторно розглянути заяву від 23.01.2025 та призначити з 23.01.2025 пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» з зарахуванням до стажу державної служби періоду з 11.10.1984 по 24.10.1992 (8 років 14 днів) та з врахуванням довідок від 21.01.2025 №11/2/85.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 30.01.2025 №71 про відмову в переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період її військової служби з 15.10.1984 по 24.10.1992.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з 23.01.2025, здійснивши нарахування та виплату пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-ХІІ згідно з двома довідками ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.01.2025 №11/2/85, та з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що судом ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення питання по справі. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення по справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що стаж державної служби позивача складає 17 років 08 місяців 18 днів. Станом на 01.05.2016 позивач на посадах державної служби не працювала та не набула 20 років стажу державної служби. Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» відсутнє.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, що в силу вимог ч. 4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 06.07.2024 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14).

Позивач 23.01.2025 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До вказаної заяви ОСОБА_1 додано, зокрема довідки від 21.01.2025 №11/2/85 (а.с.54-55).

Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішенням від 30.01.2025 №71 відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». У даному рішенні зазначено, що стаж державної служби ОСОБА_1 складає 17 років 08 місяців 18 днів, а станом на 01.05.2016 позивач на посадах державної служби не працювала та не набула 20 років стажу державної служби (а.с.41).

Крім цього, згідно розрахунку стажу позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не зараховано до страхового стажу позивача період військової служби з 15.10.1984 по 24.10.1992 (а.с.70).

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи необхідність зарахування спірного періоду військової служби, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом №889-VIII, становив більше 20 років.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01 травня 2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 1 травня 2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 1 травня 2016 року (дати набрання чинності Законом України Про державну службу №889-VІІІ від 10 грудня 2015 року) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

Відтак, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до 01 травня 2016 року обчислюється відповідно до законодавства, яке діяло раніше.

До набрання чинності Законом № 889-VІІІ стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.

Таким чином, обчислення стажу державної служби за період роботи до 01.05.2016 (до моменту набрання чинності Законом №899) здійснюється відповідно до Порядку №283.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу зарахування до страхового стажу позивача період військової служби з 15.10.1984 по 24.10.1992.

Разом з тим, нормами абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону №328-V від 03.11.2006, встановлено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до п. 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається стаж військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях. При цьому до стажу державної служби осіб включаються усі види військової служби, які вони проходили у Збройних Силах та інших військових Формуваннях України та колишнього СРСР до 01 травня 2016 року.

Враховуючи положення зазначених правових норм, періоди військової служби як до 01 травня 2016 року так і після 01 травня 2016 року зараховуються до стажу державної служби.

Проходження позивачем військової служби у період з 15.10.1984 по 24.10.1992 підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 18.12.1981, довідкою від 15.07.2024 №176 та рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2005 по справі №2-1157/2005 (а.с.15-25, 37, 39-40).

У зв`язку з цим, суд вважає, що період проходження ОСОБА_1 військової служби з 15.10.1984 по 24.10.1992 підлягає зарахуванню до стажу її роботи на посадах державної служби, що враховується при визначенні наявності права на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зокрема, ст. 37 Закону №3723-ХІІ, зараховується до стажу державної служби.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки період проходження військової служби позивач набув за чинності Порядку №283, а тому подальша втрата чинності вказаного нормативно-правового акту не може позбавляти позивача на зарахування спірного періоду військової служби до стажу держслужби.

Таким чином, у спірних правовідносинах відповідачем безпідставно відмовлено у перерахунку пенсії без врахування періоду з 15.10.1984 по 24.10.1992, що є достатньою підставою для задоволення позову.

Як наслідок, правильним є висновок суду, що рішення про відмову у перерахунку пенсії №71 від 30.01.2025 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області підлягає скасуванню.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що належним способом відновлення права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період військової служби з 15.10.1984 по 24.10.1992, та як наслідок перевести її на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 23.01.2025, здійснивши нарахування та виплату пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ згідно з двома довідками від 21.01.2025 №11/2/85.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Доводами апеляційної скарги не спростовуються висновки, викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі № 300/2313/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді В. С. Затолочний
Н. М. Судова-Хомюк