Справа № 360/137/26
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2026-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 березня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/137/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

20 січня 2026 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , яким просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до складу суми місячного грошового забезпечення, з якого, ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату, ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до' складу суми місячного грошового забезпечення, з якого, ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2019, 2020 роки (загальною кількістю 56 днів);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2019, 2020 року (загальною кількістю 56 днів), з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, без урахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 одноразові види грошового забезпечення, а саме: грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, розрахованої у відповідності до вимог пункту 1-1 та вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 24.12.2016 по 11.11.2020 проходив військову службу у військовий частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2020 за № 325 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2020 за №325 (по стройовій частині), ОСОБА_1 нараховано грошову компенсацію за:

- невикористану додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 - за 2017, 2018, 2019, 2020 рік (56 днів);

- щорічну невикористану основну відпустку у розмірі 56 днів (2016, 2019, 2020 роки).

Позивач вважає, що при звільненні йому неправильно здійснено обрахунок компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій згідно п.12 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2019, 2020 року (загальною кількістю 56 днів), а також одноразові види грошового забезпечення, а саме: грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, розрахованої у відповідності до вимог пункту 1-1 та вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що позивач має посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 , дата видачі 02.10.2017, яким підтверджує свій статус. Відповідно до п.8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відпустки учасникам бойових дій належать до категорії інших додаткових відпусток.

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно з п. 1 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення згідно з цим Порядком виплачується: військовослужбовцям, які проходять військову службу в апаратах Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України, Генеральному штабі Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, військовій частині НОМЕР_3 (далі - військові частини).

Як зазначено у п. 1 розділу ХХІІІ Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до розділу XXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, підпункту 3 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується раз на рік, за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира частини із зазначенням розміру допомоги.

Позивач не набув права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016, 2018 роках, оскільки з письмовим рапортом із зазначенням підстав та доданням підтверджуючих документів до командування військової частини НОМЕР_1 не звертався.

Також зазначили, що строк звернення до суду пропущений.

На підставі вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 26 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - залишено без руху.

Ухвалою суду від 02.02.2026 після усунення недоліків відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 27.02.2026 витребувано у Військової частини НОМЕР_1 :

- довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 , яке здійснено на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі № 360/1061/25 з наданням пояснень щодо урахування складових;

- докази виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, за період служби позивача із зазначенням розміру даної винагороди;

- довідки про виплату індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду по справі №360/1060/25 від 29.07.2025 та рішення суду по справі №360/1095/25 від 28.07.2025.

Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-79, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , з 24.12.2016 по 11.11.2020 проходив військову службу у військовий частині НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із послужного списку від 01.07.2024 №609/7843.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , дата видачі 02 жовтня 2017 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2020 за № 325 (по стройовій частині) старшого солдата ОСОБА_1 , командира 1 гранатометного відділення протитанкового взводу 2 механізованого батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №286-РС від 02.11.2020 у запас відповідно до підпункту а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати, що справи та посаду здав, та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 11 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключено з 12 листопада 2020 року.

Відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, рішення Міністра оборони України від 14.01.2020 №248/291, виплатити:

щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за період по 11 листопада 2020 року 100% від посадового окладу; надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років посадового окладу за період по 11 листопада 2020 року;

Грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік, передбачена наказом МО України від 07.06.2018 №260, виплачена.

Відповідно до наказу Міністерства Оборони України від 18 лютого 2020 року №45, «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік», пункту 6 виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі одного окладу за військове звання.

Грошову допомогу у разі звільнення у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік, за 04 роки.

Відповідно до вимог постанови КМУ №178 від 16.03.2016 виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в розмірі: 20160, 60 грн.

Щорічна основна відпустка за 2016 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 03 доби невикористаної відпустки за 2016 рік.

Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана в повному обсязі, в кількості 40 діб.

Позивач, вважаючи, що має право на грошову компенсацію за невикористану відпустку, обчисленої з грошового забезпечення із включенням грошових винагород, що передбачені наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, «Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях», а також одноразових видів грошового забезпечення, а саме: грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, без урахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до ч.1 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (пункт 14 статті 10-1 Закону №2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова КМУ № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 2 постанови КМУ № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони ( стаття 9 Закону №2011-XII).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, допомоги.

Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Пунктами 3, 5 Розділу XXXI Порядку № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

18 вересня 2020 року Міністерством оборони України видано наказ №340 «Питання реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18», яким затверджено, зокрема, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Порядок №340).

Порядок №340 визначає розміри та умови виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО).

Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі в заходах ЗНБО, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Таким чином, розмір винагороди за Порядком №340 визначався залежно від місць виконання завдань та не мала постійного харакатеру.

Відповідно до пояснень військової частини НОМЕР_1 стосовно доказів виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, за період служби позивача із зазначенням розміру даної винагороди, що вони надали довідки про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з 2018 по 2023 рік стосовно ОСОБА_1 (графа доплата за БЖД (безпека життєдіяльності)).

Згідно довідок про нарахування та утримання грошового забезпечення за період з 2018 по 2020 рік вбачається, що позивачу нараховувалась доплата за БЖД у жовтні 2020 року 4451,61 грн, у листопаді 2020 року 12000,00 грн.

Суд дійшов висновку, що зазначені винагороди мають тимчасовий характер, залежать від певних обставин та не мають фіксованого розміру. У зв`язку з цим вони відносяться до одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Згідно з пунктом 6 розділу XXXI Порядку №260 такі виплати не включаються до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки.

З урахуванням вищевикладеного вимога позивача в частині перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2017, 2018, 2019, 2020 роки як учаснику бойових дій та за невикористану щорічну основну відпустку за 2016, 2019, 2020 року (загальною кількістю 56 днів), з включенням до складу місячного грошового забезпечення для її нарахування грошової винагороди, передбаченої наказом Міністерства оборони України №340 від 18.09.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 вересня 2020 року №923/35206, Порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок та виплатити грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, з включенням до грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок, індексації грошового забезпечення, розрахованої у відповідності до вимог пункту 1-1 та вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

За приписами пунктів 1, 8, 14 статті 101 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту (14) військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону України «Про відпустки».

Як визначено ч. 3 ст. 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» визначено, що учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Так, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260) іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.

Відповідно до розділу XXIII Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до розділу XXIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

За приписами статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

За змістом статті 19 Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до законодавчого визначення, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, то вона має бути врахована у складі грошового забезпечення, зокрема для розрахунку виплати грошових допомог при звільненні.

При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону № 2017-ІІІ, Закону № 1282-ХІІ та Порядку № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення Військовослужбовців, з якого здійснюється, зокрема, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.03.2020 року по справі № 820/5286/17, від 29.04.2020 року по справі № 240/10130/19, від 21.12.2021 року по справі № 820/3423/18.

З огляду на зазначене, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, індексація грошового забезпечення є складовою місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинна включатися до розрахунку при нарахуванні «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій», а також до розміру «грошової допомоги на оздоровлення», «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань», та до розміру «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки».

Проте, при обчисленні «грошової допомоги на оздоровлення», «матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань», «грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» та «грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки», Відповідачем не було враховано індексацію грошового забезпечення, ані «поточну індексацію», ані «індексацію-різницю», визначену відповідно до п. 5 Порядку № 1078, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього.

Отже, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний характер, Відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не включення при розрахунку Позивачу вказаних грошових допомог та виплат, індексації як складової місячного грошового забезпечення, чим порушив права Позивача на отримання такої виплати в повному розмірі.

При цьому, право позивача на отримання індексації грошового забезпечення за період з 24.12.2016 по 28.02.2018 встановлено рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі № 360/1060/25 та з 01.03.2018 по 11.11.2020 включно встановлено у рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 у справі № 360/1095/25, які набрали законної сили.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2020 №325 оголошено виплату грошової компенсації за 3 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2016 рік, за 20 діб - за 2019 рік, за 33 доби - за 2020 рік; за 56 діб невикористаної додаткової відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 рік, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Всього - 112 діб.

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №1/342 вбачається, що відповідно до пункту 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Звання - 600,00 грн;

Оклад-3170,00 грн;

Вислуга -1696,50 грн;

НОПС-3553,23 грн;

Премія - 3170,00 грн.

Всього -12189,73 грн.

Таким чином компенсація за 1 добу невикористаної відпустки складе 12189,73/30= 406,32433 грн.

Сума компенсації за 112 діб невикористаної відпустки складе 406,32433*112 = 45 508,33 грн.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2026 №1/341, грошова допомога на оздоровлення у 2016 році не нараховувалась та не виплачувалась, у 2017 році нараховано 4696,00 грн, у 2018 році 9 955,53 грн, у 2019 році 11 979,03 грн, у 2020 році 12189,73 грн. Розрахунок допомоги здійснювався виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, НВОВЗ/НОПС, премії.

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2016 не нараховувалась та не виплачувалась, у 2017 році нараховано 4 696,00 грн, у 2018 році не нараховувалась та не виплачувалась, у 2019 році - 12 189,73 грн, у 2020 році 600,00 грн. Розрахунок допомоги здійснювався виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, НВОВЗ/НОПС, премії, крім 2020 року враховано оклад за військовим званням.

Також, зазначені вище виплати підтверджуються довідками військової частини НОМЕР_1 про нарахування та утримання грошового забезпечення позивача.

При цьому, відповідачем при обчисленні їх розміру не було враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення за 2016-2020 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки індексації грошового забезпечення. Також не було враховано до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій та грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки індексацію грошового забезпечення, що не заперечується відповідачем.

Разом з тим, суд зазначає, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 у справі № 360/1060/25 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24.12.2016 по 28.02.2018 включно у розмірі 53088,37 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 28.07.2025 у справі № 360/1095/25 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 11.11.2020 у розмірі 4463,15 грн в місяць відповідно до абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.

Згідно довідки-розрахунку від 03 вересня 2025 року №5144/ФЕС суми індексації нарахованої з 24.12.2016 по 28.02.2018, базовий місяць січень 2008 року, зазначено, що до виплати за рішення суму №360/1060/25 сума 53088,37 грн. Однак дане рішення суду ще не виконане.

Згідно довідки-розрахунку від 21 серпня 2025 року №4794/ФЕС сума індексації нарахованої з 01.03.2018 по 11.11.2020, щомісячна фіксована індексація 4463,15 грн, по рішенню суду №360/1095/25 складає 144457,29 грн. Однак дане рішення суду ще не виконане, оскільки відсутнє фінансування від розпорядника коштів вищого рівня (Командування сухопутних військ).

Отже рішеннями суду відновлено право позивача на отримання індексації грошового забезпечення безпосередньо за періоди з 24.12.2016 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 11.11.2020.

Крім того, суд встановив, що у 2016 році позивачу не виплачувалась грошова допомога на оздоровлення, а також не нараховувалась та не виплачувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2018 роках. Доказів здійснення зазначених виплат позивачем до суду не надано.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивач не набув права на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2018 роках, оскільки не звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із письмовим рапортом із зазначенням підстав та доданням підтверджуючих документів.

Отже, у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначене, відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2020 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017, 2019, 2020 роках індексації грошового забезпечення.

Також відповідач протиправно не врахував у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій і грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки індексації грошового забезпечення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 19.09.2019 у справі № 826/14564/17, від 22.10.2019 у справі № 520/3505/19, від 22.10.2019 у справі № 826/2447/18, від 05.12.2019 у справі № 295/5200/18, від 16.12.2019 у справі № 825/812/17, від 19.02.2020 у справі № 822/2741/17, від 28.02.2020 у справі № 817/1427/17, від 14.04.2020 у справі № 820/3719/18, від 07.09.2020 у справі № 620/720/20, від 23.12.2020 у справі № 826/8081/16, від 29.12.2020 у справі № 240/1095/20, від 07.07.2022 у справі № 520/7308/21.

Оскільки у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер, та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її не включення до обрахунку грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій і грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, що свідчить про наявність з його боку протиправної бездіяльності.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню, шляхом зобов`язання Відповідача перерахувати та виплатити Позивачу, з урахуванням виплачених сум, «грошову допомогу на оздоровлення» за 2017, 2018,2019, 2020, роки, «матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань» за 2017, 2019, 2020 роки, «грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій» за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки та «грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки» за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, обчислених із врахуванням індексації грошового забезпечення.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22 та у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зазначила щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період по 19 липня 2022 року, застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також Верховний Суд у постанові від 12.09.2024 у справі № 380/6701/24, предметом розгляду якої було нарахування та виплата військовослужбовцю індексації грошового забезпечення за період з 16 лютого 2016 року по 28 лютого 2018 року, вказав, що: «на момент виключення позивача зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення (02 серпня 2021 року) частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

З огляду на вказане, Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що його право на звернення до суду із цим позовом відповідно до положень частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) не обмежене будь-яким строком.

З наведеного слідує, що вказаний позов подано з дотриманням установленого законом строку звернення до суду.».

Отже, предметом спору в даній справі є, зокрема, перерахунок грошового забезпечення, в тому числі його одноразових додаткових видів за періоди з 2016-2020 роки, тобто до набрання чинності частини 1 статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 1 липня 2022 року № 2352-IX, а тому суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено процесуальний строк звернення до суду з такими вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.2 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною1 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 257, 260, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, без урахування при їх обчисленні індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2016, 2019, 2020 роки, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, обчислених із врахуванням індексації грошового забезпечення та індексації, яка нарахована на виконання рішень суду у справах № 360/1060/25 та №360/1095/25.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Ірметова