Справа № 620/11930/25
Суддя: Ольга ТКАЧЕНКО
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Чернігів Справа № 620/11930/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради щодо нездійснення переогляду його дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , якому встановлена категорія «дитина з інвалідністю підгрупи «А» відповідно до висновку ЛКК№73 від 30.08.2023, з метою продовження або зняття категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А» та нескладання висновку відповідно до порядку пункту п. 12 Положення №917 Положення про лікарсько-консультативну комісію;

визнати протиправним та скасувати без номерний протокол від 13.08.2025 (що завірений відповідачем 06.10.2025) Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради, який містить низку законодавчих та процесуальних порушень та не стосується предмету питання, яке мав вирішити відповідач стосовно стану здоров`я дитини позивача;

зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради відповідно до медичного висновку ЛКК №73 від 30.08.2023, відповідно до якого дитині позивача ОСОБА_2 встановлена до 30.08.2025 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А», здійснити переогляд з відповідним обґрунтуванням з метою продовження або зняття підгрупа «А» зі складанням висновку відповідно до порядку пункту п. 12 Положення №917 Положення про лікарсько-консультативну комісію;

зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради продовжити дію медичного висновку ЛКК №73 від 30.08.2023 з 31.08.2025, відповідно до якого дитині позивача ОСОБА_2 встановлена категорія «дитина з інвалідністю підгрупи «А», до здійснення переогляду зі складанням нового відповідного висновку, який буде прийнятий за результатом переогляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на засіданні Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради 13.08.2025 було розглянуто питання щодо оформлення довідки для догляду за дитиною моєї дружини ОСОБА_3 про потребу дитини (дитини -інваліда) у домашньому догляді, стосовно продовження підгрупи «А» нашій дитині питання на ЛКК не розглядалось, медична документація не вивчалась, не прийнято відповідного рішення про продовження дитині позивача ОСОБА_2 категорії «дитина з інвалідністю підгрупи «А» з 30.08.2025. Позивач вважає, що така відмова комісії є необґрунтованою та протиправною. Також позивач стверджує про те, що дитина потребує постійного моніторингу цукру в крові, тобто їй потрібна регулярна стороння допомога та нагляд, тобто вона не здатна до самообслуговування.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.11.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, зазначивши, що з наданої копії витягу з історії розвитку дитини (ф. 112/0) вбачається, що 05.07.2025 на ЛКК направлявся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений основний діагноз, супутні діагнози, період лікування у Чернігівській обласній дитячій лікарні.

13.08.2025 на засіданні ЛКК (в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Поляков Р.В.), відбувався огляд дитини, з`ясування стану здоров`я дитини у батьків, вивчення медичної документації, за наслідком чого прийнято рішення про видачу Довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді (форма № 080-1/о, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України 11.06.2012 № 430). Медичний висновок на дитину з інвалідністю підгрупи «А» не був сформований, так як дитина не мала медичних показань для встановлення категорії з «дитина з інвалідністю підгрупи А», про що було оголошено 13.08.2025 року за наслідками засідання ЛКК, у присутності батьків дитини.

ОСОБА_6 , 2017 року народження, саме за віковим критерієм немає можливості самостійно проводити самоконтроль глюкози крові, прийняття рішення щодо визначення необхідної добової кількості інсуліну, кількості їжі, фізичних навантажень і вирахування дози інсуліну від рівня глюкози в крові та інших індивідуальних чинників.

З метою здійснення догляду, лікування, харчування комісією ЛКК КНП «Сімейної поліклініки» Чернігівської міської ради була видана Довідка про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, без оформлення медичного висновку дитини з інвалідністю підгрупи «А», так як вищенаведені функції дитина не виконує через вік, а не за станом здоров`я.

Від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену у позові, та зазначено, що відзив Лікарсько-консультативної комісії КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві, як підстави для задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється батьком малолітнього ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 має встановлений діагноз «цукровий діабет, 1 тип, впершевиявлений, тяжка форма. Діабетичний кетоацидоз1-2 стадія».

Відповідно до медичного висновку № 89 на дитину - інваліда до 18 років від 09.11.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання, яке відповідає розділу II пункту 3 підпункту 3.3 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей - інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 №454/471/516. Висновок дійсний до 31.08.2035, дата переогляду 31.07.2035 (а.с. 17).

Відповідно до медичного висновку № 73 на дитину - інваліда до 18 років від 30.08.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання, яке відповідає розділу II пункту 3 підпункту 3.3 «Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей - інвалідів віком до 18 років затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 №454/471/516. Підгрупа «А» первинно. Висновок дійсний до 30.08.2025, дата переогляду 30.07.2025 (а.с. 19).

05.07.2025 дільничним педіатром направлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Лікарсько-консультативну комісію КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради для оформлення довідки за дитиною та оформлення підгрупи «А», зазначений основний діагноз, супутні діагнози, період лікування у Чернігівській обласній дитячій лікарні, що підтверджується наданою копією витягу з історії розвитку дитини ( ф. 112/0) (а.с. 20-21).

13.08.2025 на засіданні Лікарсько-консультативної комісії КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради (в складі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ) (протокол огляду дитини від 13.08.2025) комісія прийшла до висновку, що на теперішній час підстав для встановлення підгрупи "А" дитині з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, про що було оголошено 13.08.2025 за наслідками засідання ЛКК, у присутності батьків дитини. (а.с. 25-26).

Позивач вважає таке рішення протиправним, відтак звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України від 06.10.2005 №2961-IV «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №2961-IV).

Згідно зі статтею 7 Закону №2961-IV медико-соціальна експертиза повнолітніх осіб проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів.

Огляд повнолітніх осіб з порушеннями стану здоров`я, осіб з інвалідністю (за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу), дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю проводиться після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійкий розлад функцій організму у зв`язку з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями, зумовленими захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія "дитина-інвалід", а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування - категорія "дитина-інвалід" підгрупи А.

Лікарсько-консультативні комісії лікувально-профілактичних закладів:

визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;

складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;

надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;

забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.

Механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності визначає Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (далі - Положення №917 ).

Відповідно до п.3 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» лікарсько-консультативні комісії (далі - ЛКК) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому Міністерством.

Склад центральної комісії МОЗ та її чисельність затверджуються МОЗ.

Міські, районні, міжрайонні, районні у містах комісії утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій.

У рішенні про утворення центральних комісій, комісій визначається їх персональний склад, місце та розпорядок роботи.

До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог.

У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).

Пунктом 4 Положення №917 визначено, що організаційною формою роботи комісій є засідання. Періодичність проведення засідань комісії визначається її головою, але не рідше одного разу на місяць.

Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації дитини з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, іншими підприємствами, установами та організаціями, в яких навчаються або перебувають діти (пункти 5,6 Положення № 917).

Пунктами 9-12 Положення №917 визначено, що основною формою роботи комісії є засідання.

Відомості щодо результатів проведення медико-соціальної експертизи і прийнятих рішень вносяться до медичного висновку на дитину з інвалідністю та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою закладу охорони здоров`я.

У разі коли голова або окремі члени комісії не згодні з прийнятим рішенням, їх окрема думка викладається в письмовій формі та додається до акта огляду комісії.

Зазначений акт подається у триденний строк центральній комісії, що приймає відповідне рішення.

Комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.

Лікарсько-консультативна комісія Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради (далі ЛКК КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР) створена та функціонувала у 2025 році згідно наказу Комунального некомерційного підприємства «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 01.01.2025 № 01-од «Про організацію діяльності та завдання на 2025 рік КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради» та положення про лікарсько-консультативну комісію (а.с. 129-132, 133-138).

Пунктами 10-12 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 № 917 (далі Порядок №917) у разі незгоди з рішенням комісії дитина старша 15 років, у тому числі потерпіла від нещасного випадку на виробництві, та/або її батьки чи законні представники мають право протягом місяця після надходження висновку комісії звернутися до центральної комісії Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральних обласних, центральних міських у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії) або до комісії, в якій дитині проводилася медико-соціальна експертиза, чи до Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, відповідного структурного підрозділу з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Комісія, яка проводила медико-соціальну експертизу, або Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурний підрозділ з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій подає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд центральної комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів, у тому числі з урахуванням у разі потреби результатів додаткових або повторних обстежень, проводить повторний огляд дитини і приймає відповідне рішення.

Рішення центральної комісії може бути оскаржене до центральної комісії МОЗ.

Центральна комісія МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає центральній комісії повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, та/або розглядає всі наявні документи, які у триденний строк після надходження відповідного запиту надсилаються центральній комісії, а також вживає в межах повноважень інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

У разі потреби центральні комісії та центральна комісія МОЗ можуть направляти дітей для проведення додаткового медико-соціального експертного обстеження до закладів охорони здоров`я, науково-дослідних установ, визначених МОЗ. Рішення комісії може бути оскаржене до суду.

Отже, аналізуючи вищевказані приписи суд доходить висновку, що отриманню категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" передує проведення медико-соціальної експертизи комісією, яка проводить огляд дитини із захворюванням та розглядає документи, надані лікарем, який надає дитині первинну медичну допомогу, і як результат комісія приймає рішення у формі медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням).

Як встановлено судом з матеріалів справи, 05.07.2025 дільничним педіатром направлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Лікарсько-консультативну комісію КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради для оформлення довідки за дитиною та оформлення підгрупи «А», зазначений основний діагноз, супутні діагнози, період лікування у Чернігівській обласній дитячій лікарні, що підтверджується наданою копією витягу з історії розвитку дитини (ф. 112/0) (а.с. 20-21).

13.08.2025 на засіданні Лікарсько-консультативної комісії КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради (в складі Крючко Н.В., Ковальова К.В., Поляков Р.В.) (протокол огляду дитини від 13.08.2025) комісія прийшла до висновку, що на теперішній час підстав для встановлення підгрупи "А" дитині з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 немає, про що було оголошено 13.08.2025 за наслідками засідання ЛКК, у присутності батьків дитини. (а.с. 25-26).

Правова процедура ("fair procedure" справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, та встановлює межі вчинення повноважень органом публічної влади і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження таких дій особою, чиї інтереси вона зачіпає, до суду.

Встановлена правова процедура, як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Ця правова процедура спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності, складовою якої є принцип легітимних очікувань як один з елементів принципу верховенства права, тобто особа правомірно очікує отримати у передбачений законом спосіб відповідь на порушене перед суб`єктом, якому адресовано звернення, питання відповідно та у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У постанові Верховного Суду від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 викладено правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

У цій справі суд також вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Suominen v. Finland», заява № 37801/97, пункт 36), відповідно до якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень; принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішенням було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Отже, критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення державним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Відтак, на думку суду, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увага, що протокол огляду дитини на засіданні ЛКК КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР від 13.08.2025 за своїм змістом та формою є актом огляду комісії, який в свою чергу не може бути рішенням комісії за наслідками проведеної медико-соціальної експертизи, що може бути оскаржено до центральної комісії Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральних обласних, центральних міських у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії) або до комісії, в якій дитині проводилася медико-соціальна експертиза, чи до Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, відповідного структурного підрозділу з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, центральної комісії МОЗ та до суду.

На переконання суду, ЛКК КНП «Сімейна поліклініка» ЧМР порушено права позивача не виготовленням за формою, затвердженою МОЗ, медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" або щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто прийнято рішення, яке не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд враховує, що згідно зі статей 3 та 4 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (ратифіковано згідно із Законом №1678-VII від 16.09.2014) зміцнення поваги до демократичних принципів, верховенства права та доброго (належного) врядування, прав людини та основоположних свобод відносяться до головних ціннісних орієнтирів для взаємовідносин між Сторонами.

Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним «маркером» того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Крім того, у постанові від 28.02.2020 у справі №П/811/1015/16 сформульовано правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні; неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень; принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Частиною третьою статті 245 КАС України встановлено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Верховний Суд у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19 та від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Суд також звертає увагу, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Як зазначається в Указі Президента України № 231/2021 "Про Стратегію розвитку системи правосуддя та конституційного судочинства на 2021- 2023 роки", незалежне та неупереджене правосуддя є запорукою сталого розвитку суспільства і держави, гарантією додержання прав і свобод людини та громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави, зростання добробуту та якості життя, створення привабливого інвестиційного клімату, своєчасного, ефективного і справедливого вирішення правових спорів на засадах верховенства права.

Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях КАС України.

Зокрема, вимога ефективності міститься у таких нормах КАС України: частинах першій та другій статті 2 (завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, розсудливо); частині другій статті 5 (захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); абзаці 2 частини другої статті 9 (суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); частині четвертій статті 242 (судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень).

Важливим є те, що КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 КАС України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

З цього слідує, що ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 КАС України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження.

При цьому адміністративний суд, зберігаючи самостійність і незалежність, діє не відособлено, а разом із законодавчою та виконавчою гілкою влади, які приймають власні рішення (обов`язкові до виконання), а також володіють гарантованою Конституцією України власною незалежністю та компетентністю.

Крім того важливо, що завданням суду у спорах, що виникають із публічно-правових відносин, в яких індивідуальне право особи конкурує із суспільними (публічними) інтересами, є забезпечення необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами; ефективним може вважатися такий спосіб захисту порушеного права, при обранні якого обов`язково враховується суспільний (публічний) інтерес.

Отже, аналіз положень КАС України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном "ефективне правосуддя", що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У постанові від 11.02.2020 у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Суд враховує, що відповідач оскаржуваним рішенням відмовив позивачу в наданні статусу учасника війни, при цьому не розглянувши подані матеріали щодо надання статусу учасника бойових дій відповідно до поданої позивачем заяви.

Суд зазначає, що відповідачем ще не реалізовано свободу розсуду і наявні інші шляхи для дій суб`єкта владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнаття протиправною бездіяльності у не виготовлені за формою, затвердженою МОЗ, медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" або щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання відповідача повторно провести медико-соціальну експертизу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" або щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 7274, 77, 241246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради у не виготовлені за формою, затвердженою МОЗ, медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" або щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Лікарсько-консультативну комісію Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради повторно провести медико-соціальну експертизу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" або щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Лікарсько-консультативна комісія Комунального некомерційного підприємства "Сімейна поліклініка" Чернігівської міської ради (вул.Пирогова, 15, м.Чернігів, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 14002, ).

Повний текст рішення суду складено 16 березня 2026 року.

Суддя Ольга ТКАЧЕНКО