Справа № 420/5428/26
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5428/26
У Х В А Л А

16 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68003, Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, просп. Миру, 33, ) про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 26.02.2026 надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про анулювання паспортів прив`язки тимчасових споруд № 528, № 529, № 530, за адресою: АДРЕСА_2 ;

2. Визнати протиправним дії Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, щодо підготовки до демонтажу тимчасових споруд Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він є ФОП та з метою здійснення господарської діяльності звернувся до Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області щодо оформлення паспортів прив`язки тимчасових споруд для розміщення комплексу з трьох стаціонарних тимчасових споруд для реалізації продуктів харчування біля існуючого кафе. За результатами розгляду поданих документів уповноваженим органом було видано паспорти прив`язки тимчасових споруд № 528, № 529, № 530, строк дії яких визначено до 25.08.2026 року. Вказані паспорти містили ситуаційний план, схему розміщення, ескізи прив`язки та передбачали встановлення комплексу з трьох стаціонарних тимчасових споруд за адресою: м. Чорноморськ, вул. Паркова, 10-Т. Паспорти прив`язки були видані уповноваженим органом містобудування та архітектури, підписані начальником управління та скріплені печаткою, що підтверджує їх належне оформлення та чинність на момент видачі.

Після отримання паспортів прив`язки № 528, № 529 та № 530 від 25 серпня 2025 року позивач не здійснював нового будівництва тимчасових споруд, оскільки відповідні конструкції та об`єкт літньої тераси фактично існували раніше та використовувалися у господарській діяльності попереднім власником об`єкта нерухомості, до яких безпосередньо прилягають тимчасові споруди. Згідно з наявним технічним паспортом на об`єкт нерухомого майна, документація була виготовлена на попереднього власника нежитлового приміщення до якого прилягають тимчасові споруди.

03 жовтня 2025 року за результатами проведеної перевірки розміщення тимчасових споруд було складено акт перевірки, про що зазначено у листі Управління архітектури та містобудування. Підставою для подальших дій органу стало посилання на лист Комунального підприємства «Чорноморськводоканал» Чорноморської міської ради від 02.10.2025 № 3093/01, у якому зазначалося про невідповідність розміщення споруд технічним вимогам у частині дотримання нормативних відстаней до інженерних мереж. Після цього Управління архітектури та містобудування направило позивачу документ, оформлений у вигляді листа без номера та без дати, яким Позивача повідомлено про анулювання зазначених паспортів прив`язки № 528, № 529 та № 530. У вказаному документі не зазначено про прийняття окремого рішення виконавчого комітету чи розпорядження міського голови, не наведено реквізитів індивідуального адміністративного акту, яким було б оформлено таке анулювання. Будь-яких приписів щодо усунення порушень, встановлення строків для їх усунення або надання можливості приведення розміщення споруд у відповідність до вимог позивачу не надавалося. Надалі представниками органу місцевого самоврядування було розміщено повідомлення про намір здійснити демонтаж тимчасових споруд, що створило реальну загрозу примусового втручання у господарську діяльність позивача та фактичного позбавлення його можливості користування встановленими тимчасовими спорудами.

З метою з`ясування технічних обставин розміщення споруд була проведена судова експертиза, яка міститься в матеріалах справи. Висновки експертизи мають істотне значення для встановлення фактичного розташування тимчасових споруд та відповідності їх розміщення технічній документації. Таким чином, на момент звернення до суду позивач має чинні правовстановлюючі документи на об`єкт нерухомості, отримані в установленому порядку паспорти прив`язки, які були анульовані листом Управління архітектури без прийняття належним чином оформленого індивідуального адміністративного акта, та стикається з реальною загрозою демонтажу встановлених тимчасових споруд.

Ухвалою судді від 02.03.2026 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 03.03.2026 постановлено залучити до участі у справі № 420/5428/26 в якості другого відповідача Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (68003, Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, просп. Миру, 33); розпочати розгляд адміністративної справи № 420/5428/26 спочатку; витребувати від Управління архітектури та містобудування виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області належним чином засвідчені копії рішень про анулювання паспортів прив`язки тимчасових споруд № 528, № 529, № 530, за адресою: Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Паркова, 10-Т.

13.03.2026 від представника відповідача виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області надійшли заперечення (вх. №ЕС/27658/26) проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження зазначивши, що з урахуванням предмета спору (множинності позовних вимог), значного складу учасників справи (3 учасника осіб), характеру спірних правовідносин, враховуючи той факт, що вказана справа не належить відповідно до ст. ст. 4, 257 КАС України до категорії незначної складності (малозначних справ), проти слухання справи за правилами спрощеного позовного провадження заперечуємо.

Дослідивши вказане клопотання, суд приходить до наступного.

Одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Частинами 1-3 ст. 12 КАС України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

При цьому, частиною 4 ст. 12 КАС України чітко визначено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно із ч. 2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 4 цієї статті за правилами спрощеного позовного провадження НЕ можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Отже, цим Кодексом визначено виключні категорії спорів, які не можуть бути розглянуті адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що з урахуванням предмета спору (множинності позовних вимог), значного складу учасників справи (3 учасника осіб), характеру спірних правовідносин, а також, що вказана справа не належить відповідно до ст. ст. 4, 257 КАС України до категорії незначної складності (малозначних справ).

Суд зазначає, що законодавець чітко визначив, що за правилами спрощеного позовного провадження може розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, перелічених у ч.4 ст. 12 КАС України та ч. 4 ст. 257 КАС України.

Оскільки дана справа не віднесена до імперативно визначеного переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, процесуальні перешкоди для розгляду цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження відсутні.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.07.2021 у справі №340/1901/20, від 28.07.2021 у справі №160/6740/20, від 22.07.2021 у справі №460/6542/20, від 29.07.2021 у справі №340/1727/20, від 05.08.2021 у справі №200/5490/20-а, від 23.06.2021 у справі №520/13014/2020 та багатьох інших.

При цьому суд зауважує, що лише наявність у учасника процесу бажання щодо здійснення розгляду справи у судовому засіданні не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, як і не вимагають обов`язкового розгляду справи саме за правилами загального позовного провадження чи спрощеного позовного провадження з викликом сторін лише з урахуванням викладеного волевиявлення учасника процесу про це. У протилежному випадку суди б мусили розглядати в обов`язковому порядку у судових засіданнях за правилами загального позовного провадження усі справи, в яких учасником процесу повідомлено про особливу важливість для нього такої справи, що зводило б нанівець власну оцінку судом обставин справи через призму необхідності чи доцільності проведення судового засідання, та нівелювало б практичну ефективність інституту спрощеного провадження в принципі.

В умовах надмірного навантаження судів справами такий алгоритм дій явно б не сприяв процесуальній економії. Обставини даної справи, на переконання суду, не потребують для встановлення об`єктивної істини ані обов`язкового проведення судового засідання, ані здійснення трансформації форми адміністративного судочинства зі спрощеного у загальне позовне провадження, оскільки повний та всебічний розгляд справи є загальною процесуальною вимогою для кожного судового провадження, незалежно від його форми або того, проводиться судове засідання у справі чи ні. Крім того, суд зауважує, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання не позбавляє учасника процесу можливості надати будь-які докази чи письмові документи чи надати пояснення, виклавши їх у письмовій формі.

Також суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі Ахеп v. Germany, заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року , заява №64336/01). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (не в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

При цьому, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

При цьому, спрощене позовне провадження передбачено законодавцем для розгляду справ як незначної складності, перелік яких визначений ч.6 ст. 12 КАС України, так інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Предмет спору у даній справі не віднесений до категорій, перелічених у ч. 4 ст. 12 КАС України та ч. 4 ст. 257 КАС України.

Крім того, спрощене позовне провадження передбачено законодавцем для розгляду, в тому числі справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Також, законодавець не пов`язує законність та обґрунтованість судового рішення з викликом сторін у судове засідання. Суд зауважує, що порядок розгляду справи не обмежує сторін в наданні пояснень, заяв, клопотань, додаткових доказів по суті справи.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, спрощеного позовного провадження з викликом сторін та вважає за можливе продовжити розгляд справи №420/5428/26 у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Керуючись ст.ст. 12, 243, 248, 256, 262 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (вх. №ЕС/27658/26 від 13.03.2026) про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА