Справа № 460/17613/25
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 березня 2026 року м. Рівне№460/17613/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко розглянувши у письмовому провадженні процесуальне питання щодо ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна геологія»
доОстрозької міської ради Рівненської області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суд перебувала адміністративна справа № 460/17613/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна геологія» до Острозької міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинення певних дій.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04.02.2026 позов задоволено повністю.

09.02.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна геологія» надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 460/17613/25 щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Суд з урахуванням вимог ч. 4 ст. 143, ч. 3 ст. 252 КАС України розглянув вказану заяву без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви суд врахував таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, за приписами частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (ч. 5 ст. 143 КАС України).

Аналіз наведених норм процесуального закону свідчить на користь того, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, суд зауважує, що вказівка в частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед стадією ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Таким чином, дії щодо подачі заяви про неможливість подання суду доказів, що підтверджують розмір понесених стороною судових витрат, можуть вчинятися нею до переходу судом до стадії ухвалення судового рішення у справі.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

При цьому, підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення судового розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Судом встановлено, що заява про вирішення питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також докази на їх підтвердження не були подані в межах строку, встановленого частиною сьомою статті 139, частиною третьою статті 143 КАС України (до закінчення судових дебатів).

Заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також документи, які підтверджують розмір заявлених до відшкодування витрат, подані представником позивача через підсистему "Електронний суд" 06.02.2026 о 17:06 та надійшли до суду 09.02.2026, тобто після того, як суд ухвалив рішення у справі (04.02.2026).

До цього позивач або його представник із заявами такого змісту не зверталися, документів, які б підтверджували понесені позивачем витрати на правничу допомогу, до суду не подавали, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов`язку вирішувати таке питання, про що й зазначено в судовому рішенні за результатами судового розгляду справи.

Ба більше, з наданого представником позивача акту здачі-приймання послуг правової допомоги від 06.02.2026 встановлено, що надання адвокатом таких послуг, як надання консультації, вивчення матеріалів справи, підготовка та подання до суду позовної заяви, участь у судових засіданнях в цій справі мало місце до закінчення судового розгляду справи по суті, що об`єктивно свідчить про відсутність перешкод своєчасно подати до суду докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Зазначення ж у прохальній частині позову узагальненої вимоги про стягнення судових витрат за результатами вирішення спору не може розцінюватись як належне звернення до суду із заявою про відшкодування судових витрат (в тому числі на правничу допомогу), адже за такого викладу прохальної частини, без наведення жодних мотивів та обґрунтувань, суд фактично позбавлений можливості встановити склад таких витрат, факт їх понесення та розмір.

Такі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 25.07.2023 у справі №340/4492/22, від 26.07.2023 у справі №160/16902/20, від 26.05.2025 у справі № 320/4042/22, від 16.06.2025 у справі № 160/8292/23, та враховуються судом в цій справі відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

При цьому, суд зауважує, що зазначення представником позивача в прохальній частині позовної заяви про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу, без обґрунтування поважності причин неможливості подання доказів на підтвердження таких витрат до його ухвалення, як це передбачено приписами ч. 3 ст. 143 КАС України, не є заявою про відшкодування витрат на правову допомогу з повідомленням про неможливість подання відповідних доказів до завершення судового розгляду у справі.

Як було зазначено вище по тексту ухвали, саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

За наведеного, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню та в силу частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 139, 143, 252, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна геологія» про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 16 березня 2026 року

Суддя Н.О. Дорошенко