Справа № 380/4419/26
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 березня 2026 рокусправа № 380/4419/26
м. Львів, вул. Чоловського, буд. 2

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Лунь З.І. перевірила матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування довідки та наказів, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військоволікарської комісії та вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008;

-визнати протиправною та скасувати довідку Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.02.2026;

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 12.02.2026 № 587, в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби з 12.02.2026 року до військової частини НОМЕР_1 ;

-визнати протиправним та скасувати наказ начальника військової частини НОМЕР_1 по особовому складу в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Кодексом адміністративного судочинства України встановлені вимоги щодо форми, змісту позовної заяви, порядку її подання.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали суддя встановив, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Порушуючи норми п.2 ч.5 ст.160 КАС України, позивачем у позовній заяві не зазначено власного номера засобу зв`язку та адреси електронної пошти.

Зазначені недоліки не є надміру формальними, оскільки їх виправлення в майбутньому може вплинути на ефективність виконання рішення, а також на своєчасність повідомлення сторін про рух справи, так як у зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг відправлення поштової кореспонденції.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року по справі №640/33154/20, провадження № К/990/19287/23.

Відповідно до п. 7 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві, зокрема, зазначається відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Порушуючи вимоги п.7 ч.5 ст.160 КАС України, позивачем в позовній заяві не вказано, чи вживались заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви.

Крім того, згідно з п.9 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначається: у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №640/7310/19 зазначила, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, як воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, як може бути відновлено порушене право. Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.02.2020 у справі № 640/7310/19, від 26.02.2020 у справі № 520/12042/18, від 06.05.2020 у справі № 9901/42/20, від 03.06.2021 у справі № 9901/41/21 та від 27.10.2021 у справі № 9901/337/21.

Суд зазначає, що здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. Обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, і вказаний обов`язок не може бути перекладено на суд, оскільки саме позивач є зацікавленим в ефективному здійснені судочинства за його позовною заявою.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

У позовній заяві позивач просить суд, зокрема: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військоволікарської комісії та вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008;-визнати протиправною та скасувати довідку Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 11.02.2026; визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 12.02.2026 № 587, в частині призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлення ОСОБА_1 для проходження військової служби з 12.02.2026 року до військової частини НОМЕР_1 ; визнати протиправним та скасувати наказ начальника військової частини НОМЕР_1 по особовому складу в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Однак позивач у своїй позовній заяві, виклавши лише зміст дій відповідачів, які він оскаржує, не обґрунтував, у чому саме полягає протиправність таких дій, адже до позовної заяви не надано жодного доказу, який би вказував на те, що відповідачі у якийсь спосіб порушили права, свободи чи інтереси позивача.

Тобто у позовній заяві позивачем не обґрунтовано порушення оскаржуваними відповідачами прав, свобод, інтересів позивача, що не відповідає вищенаведеному процесуальному положенню.

Відповідно до приписів п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч. 4 ст. 161 КАС України).

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 94 КАС України).

Однак, представник позивача не подав до суду належним чином засвідчених письмових доказів, а просить, щоб суд сам їх витребував у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 та у військової частини НОМЕР_5 , а саме:

-у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ):

інформацію чи знімався з військового обліку військовозобов`язаних ОСОБА_1 . Якщо так, то коли (день, місяць, рік) та на підставі чого він був знятий з військового обліку із вказаного ТЦК та СП.

інформацію чи звертався ОСОБА_1 із заявою про зняття його з військового обліку військовозобов`язаних із ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ОСОБА_2 ). Якщо так, надати копію такої заяви. І

інформацію чи перебував ОСОБА_1 у адміністративному розшуку за порушення правил військового обліку, на якій підставі та з якого періоду. інформацію чи складалися матеріали адміністративного провадження на підставі ст. 210 чи 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 починаючи з 01.12.2025 по 18.02.2026;

-у ІНФОРМАЦІЯ_1 :

довідку ВЛК від 11.02.2026 та всі інші супровідні документи відносно позивача, що стосуються проходження медичного огляду, копії матеріалів адміністративного провадження щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ст. 210 чи 210-1 КУпАП, якщо такі складалися.

- у військової частини НОМЕР_1 :

наказ начальника військової частини НОМЕР_1 в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення.

у військової частини НОМЕР_5 :

- наказ начальника військової частини НОМЕР_5 в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 , та на всі види забезпечення

Клопотання обґрунтовує тим, що ним було подано адвокатські запити до відповідачів щодо надання копій постанови ВЛК про придатність позивача до військової служби та всі інші супровідні документи відносно позивача, що стосуються проходження медичного огляду, копії матеріалів адміністративного провадження щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ст. 210 чи 210-1 КУпАП; наказу начальника військової частини НОМЕР_1 в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення; наказ начальника військової частини НОМЕР_5 в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 , та на всі види забезпечення, проте станом на 12.03.2025 такої інформації не надіслано, тому просить суд, відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, витребувати зазначені докази.

Хронологічний аналіз дати звернення із заявами до відповідачів 18.02.2026, 26.02.2026 та 28.02.2026, та дати звернення до суду з цим позовом 12.03.2026, свідчать про передчасність доводів позивача про ігноруванням відповідачами заяв в частині надання запитуватих документів.

Тому суд зазначає, що відсутні підстави вважати, що відповідачі відмовили у задоволенні заяви, про витребування яких просить позивач.

Щодо витребування таких доказів, суд також зазначає таке.

Частиною 1 ст. 80 КАС України визначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Із матеріалів позовної заяви суддя встановила, що всупереч вимогам ст. 80 КАС України у клопотанні позивач не зазначив про заходи, яких вжито ним для отримання доказів самостійно, не надано суду жодних доказів вжиття таких заходів та (або) причин неможливості самостійного отримання цих доказів. Саме зазначення інформації про відсутність у позивача необхідних доказів не може бути підставою для витребування таких у відповідача.

Позовні вимоги повинні бути обґрунтованими та підтверджені належними та допустимими доказами. При цьому у такому підтвердженні зацікавлений саме позивач, який звертається до суду за захистом свого права. При цьому, згідно з вимогами процесуального закону, підтвердження позивачем обставин, на які він покликається у своїй позовній заяві (на стадії відкриття провадження), є саме обов`язком позивача, а не відповідача, як помилково стверджує позивач.

Тому суддя не знаходить обґрунтованих причин для задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів.

Також, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ начальника військової частини НОМЕР_1 по особовому складу в частині прийняття ОСОБА_1 на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , та на всі види забезпечення. Однак, позивачем не зазначено реквізитів (номеру та дати складання) зазначеного наказу.

Суддя звертає увагу позивача на те, що дії суб`єкта владних повноважень активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору, по суті, має бути захист порушеного суб`єктивного права позивача, то у разі незгоди позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та діями відповідача із винесення оскаржуваного рішення позивач зобов`язаний окремо обґрунтувати кожну із заявлених вимог.

Суд звертає увагу, що зміст позову - це частина позову, яка, з одного боку, відображає вид судового захисту, а саме звернену до суду вимогу позивача щодо застосування конкретних способів захисту порушеного, оспорюваного чи невизнаного права; відповідно до змісту позовних вимог встановлюються межі судового розгляду і предмет доказування. З іншого боку, зміст позовних вимог складають матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, щодо яких суд повинен ухвалити рішення.

При цьому суд зауважує, що Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи питання відповідності положенням КАС України формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права у постанові від 22.02.2024 у справі №990/150/23 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 117241509) зазначила, що зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову, а формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України.

Отже позовні вимоги у прохальній частині позову мають бути максимально чіткими, зрозумілими, без зазначення альтернатив можливих способів захисту порушеного права.

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 2 ст.32 КАС України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3328 гривень.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як видно з матеріалів справи, позов подано через систему «Електронний суд», предметом позову у даній справі є чотири позовні вимоги немайнового характеру, сума судового збору становить 4259,84 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що він є діючим військовослужбовцем, а отже підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі п.12. ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 3674-VI платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пільги щодо сплати судового збору визначено в ч.1 ст.5 Закону № 3674-VI.

Так, п.12 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Таким чином, зазначений пункт включає три окремі категорії платників судового збору та випадки їх звільнення від сплати судового збору в справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків: військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти.

Частиною 3 ст.1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії:

- військовослужбовці особи, які проходять військову службу;

- військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

- резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 цієї статті визначено види військової служби, до яких, серед іншого, віднесено військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.07.2025 року у справі № 380/2195/24.

За положеннями ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

З матеріалів справи встановлено, що позивач не погоджується з діями відповідача, щодо взяття його на військовий облік як військовозобов`язаного; щодо призову на військову службу під час мобілізації в частині призову на військову службу під час мобілізації позивача. Також позивач вважає протиправним наказ командира військової частини по особовому складу про зарахування позивача на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 та саму довідку Військово-лікарської комісії.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зміст заявлених вимог свідчить, що вони не пов`язані з виконанням позивачем військових обов`язків та не стосуються його службових обов`язків, а тому судовий збір повинен сплачуватися на загальних підставах.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя («KREUZ v. POLAND» № 28249/95).

Також, статтею 9 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Тому, позивачу необхідно надати суду належний доказ сплати (перерахування) судового збору або докази звільнення від його сплати.

Відомості про платіжні реквізити для перерахування судового збору за подання адміністративного позову до Львівського окружного адміністративного суду можна довідатися, зокрема, на офіційному сайті суду (http://adm.lv.court.gov.ua) в розділі Судовий збір, а також автоматично розрахувати та сформувати квитанцію для сплати судового збору.

Належним документом про сплату судового збору в розумінні вищевказаного Закону, є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення (оригінал).

Суддя зазначає, що подання позовної заяви без додержання вимог, передбачених ст.160 КАС України є підставою для залишення її без руху.

Відповідно до ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст. 160, 161 вказаного Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу необхідно надати певний строк для приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. 160 КАС України для усунення вказаних недоліків, а саме: надати уточнену позовну заяву, відповідно вимог ст. ст. 160, 161 КАС України, в якій зазначити реквізити оскаржуваних наказів; зазначити номер засобу зв`язку та адрес електронної пошти позивача; зазначити чи вживались заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви та перелік таких заходів, якщо вони здійснювалися; надати обґрунтування змісту і характеру якого саме порушеного права (інтересу) позивача з якого часу і у порушення яких нормативно-правових актів допущено відповідачем; надати всі докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача; надати докази сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И В :

позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування довідки та наказів, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.

Позивачу встановити п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії ухвали, шляхом представлення позовної заяви, оформленої у відповідності до вимог ст. 160 КАС України.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Копію ухвали невідкладно направити позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали суду окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвалу суду включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лунь З.І.