Справа № 380/14025/25
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань строку звернення до суду

09 березня 2026 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Продан К.М.,

представника позивача Шип К.М.,

представника відповідача Стецюренка І.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні у місті Львові клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Л-МАКС" до Львівської митниці про визнання протиправними і скасування рішень

у с т а н о в и в:

у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Л-МАКС" , місцезнаходження: 79040, м.Львів, вул.Курмановича, буд. 9 до Львівської митниці , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Т. Костюшка, 1, у якій просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Львівської митниці від 29.10.2024 №UA89 та №UA90.

Представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду без поважних причин. Клопотання обґрунтоване тим, що згідно із частиною другою статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи згаданим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так, враховуючи те, що оскаржені рішення №UA89, №UA90 від 29.10.2024 отримані позивачем 04.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, останнім днем шестимісячного строку, протягом якого особа мала звернутися до суду було 05.05.2025.

20.08.2025 до суду надійшли заперечення представника позивача, у яких зазначено, що твердження представника відповідача про те, що позивач отримав оскаржувані податкові повідомлення-рішення 04.11.2024 не підтверджується жодними належними доказами. Квитанція Укрпошти не містить підпису позивача чи уповноваженої ним особи, на отримання листів. Окрім цього, на долученому рекомендованому повідомленні про вручення міститься лише підпис працівника поштового зв`язку.

Ухвалою від 17.09.2025 суд залишив позовну заяву без руху для подання позивачем заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

23.09.2025 представник позивача подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що позивач дізнався про наявність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень лише 30.01.2025 після участі засновника ТОВ "Л-МАКС" у допиті як свідка в ТУ БЕБ у Львівській області, де йому було повідомлено про наявність оскаржених рішень стосовно ТОВ "Л-МАКС". Відповідно шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду необхідно відраховувати з 30.01.2025. Твердження представника відповідача у заяві про залишення позову без розгляду про те, що позивач отримав оскаржувані податкові повідомлення-рішення 04.11.2024 не підтверджується жодними належними доказами.

07.10.2025 до суду надійшли заперечення представника відповідача на таке клопотання, обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення №UA89, №UA90 від 29.10.2024 отримані позивачем 04.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (додається), відтак, останнім днем шестимісячного строку протягом якого особа мала звернутися до суду було 05.05.2025. Представник позивача аргументує свою позицію, посилаючись на лист від Укрпошти від 14.08.2025, в якому зазначається, що інформація щодо поштового відправлення відсутня, тому що воно було прийняте до пересилання більше, ніж півроку тому. Отже, такий лист не може свідчити про неотримання та неповідомлення позивача про прийняті податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою від 13.10.2025 суд продовжив розгляд справи.

06.11.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказу, а саме відповіді Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України на клопотання засновника ТОВ "Л-МАКС" ОСОБА_1 про ознайомлення з протоколом допиту.

11.11.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, у якому додатково зазначено, що з протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 30.01.2025 вбачається, що ОСОБА_1 отримав лише акт перевірки Львівської митниці №40/24/7.4-19/41449008 від 22.10.2024. Проте жодних підтверджень того, що під час допиту детективами БЕБ ОСОБА_1 вручені оскаржувані податкові-повідомлення рішення та супровідні листи Львівської митниці, протокол допиту ОСОБА_1 не містить, що свідчить хибність доводів представника позивача.

28.11.2025 суд отримав додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач дізнався про оскаржувані ППР раніше, ніж 30.01.2025. Звертає увагу на те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення, а також про одержувача (прізвище та його підпис). Долучене до матеріалів справи відповідачем рекомендоване повідомлення, на підтвердження отримання ТОВ «Л-МАКС» листа митного органу, не містить інформації про прізвище особи, яка отримала відправлення, підпису такої особи (графа "Розписка в одержанні" не заповнена), що свідчить про недотримання вимог Правил №270, а тому таке не може бути належним доказом отримання вказаного відправлення уповноваженою особою позивача.

12.01.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких звертає увагу на те, яким чином позивач мав в наявності перший акт примірника, якщо в Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області було надіслано лише копію другого примірника акта, і яким чином позивач мав в наявності оригінали податкових повідомлень-рішень, якщо в Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області було надіслано лише копію таких.

12.02.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача, у яких зазначено, що свідок ОСОБА_1 як засновник позивача, згідно з журналом обліку відвідувачів (додається), не перебував у приміщенні Львівської митниці в період з 01.02.2025 по 31.03.2025. Також зазначив, що зі своєї сторони відповідач виконав усі передбачені законом дії щодо повідомлення платника податків про проведення та результати перевірки, відповідно посадові особи отримали докази вручення оскаржуваних рішень позивачу.

16.02.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів.

23.02.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача щодо надсилання акта перевірки та оскаржених рішень.

23.02.2026 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що належні докази вручення позивача оскаржених податкових повідомлень-рішень відсутні, а журнал відвідування приміщення Львівської митниці не є достатнім доказом відсутності свідка ОСОБА_1 у приміщенні відповідача.

Суд, вирішуючи клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду та клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. За змістом частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Правова регламентація поновлення процесуального строку забезпечується, серед іншого, приписами частин першої, третьої та шостої статті 121 КАС України. Вказані норми визначають, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли згаданим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й на природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Суд зауважує, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Частина четверта статті 122 КАС України передбачає, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.

Частина друга статті 55 Конституції України визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у рішенні від 29.06.2010 №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Інакше кажучи, встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, Європейський суд з прав людини сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Суд, надаючи правову оцінку питанню визначенню моменту, з якого починається перебіг строку звернення до суду, враховує презумпцію знання законодавства (ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається), за змістом якої кожен вважається таким, що знає закони.

Правовою основою згаданої презумпції є обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Вказаний обов`язок закріплений частиною 1 статті 68 Конституції України. Суд наголошує на тому, що обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Як наслідок, у відповідності до наведеної презумпції закони повинен знати кожний. З цього положення випливає загальновідома формула, а саме - незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка детермінована частиною другою статті 68 Конституції України.

Виходячи з положень статей 122 і 123 КАС України, суд повинен перевірити дотримання позивачем строку звернення до суду, чітко встановивши час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав, свобод чи інтересів, а в разі пропуску строку - дати оцінку поважності причин його пропуску та в залежності від з`ясованого відкрити провадження у справі або повернути позовну заяву (на стадії до відкриття провадження) чи залишити її без розгляду (на стадії після відкриття провадження).

Предметом позову у справі є визнання протиправними та скасування рішень відповідача, прийнятих 29.10.2024.

Надаючи оцінку обставинам та доказам, поданим на їх обґрунтування, щодо строку звернення до суду, суд висновує таке.

Позивач стверджує, що оскаржені рішення відповідача отримані ОСОБА_1 за наслідками проведення його допиту у статусі свідка старшим детективом підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Львівський області.

Суд встановив, що із змісту протоколу допиту свідка ОСОБА_1 від 30.01.2025 вбачається, що останній отримав лише акт перевірки Львівської митниці №40/24/7.4-19/41449008 від 22.10.2024. Жодних підтверджень тієї обставини, що під час допиту детективом БЕБ вручені оскаржувані податкові-повідомлення рішення та супровідні листи Львівської митниці, протокол допиту ОСОБА_1 не містить. При цьому у згаданому протоколі свідок ОСОБА_1 власноручно зазначив, що протокол допиту ним прочитано, з його слів надруковано вірно, доповнень та зауважень немає.

З`ясовані судом такі обставини повністю спростовують аргументи представника позивача про те, що оскаржені податкові повідомлення- рішення отримані ОСОБА_1 за наслідками допиту у статусі свідка.

Суд у контексті розглядуваного питання звертає увагу на те, що порядок вручення поштових відправлень операторами поштового зв`язку визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009.

Відповідно до пункту 105 згаданих Правил одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

З урахуванням положень Правил №270 загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища, а також такий має містити його підпис. Цей запис здійснює працівник поштового зв`язку.

Отже, аналіз згаданого пункту свідчить про те, що обов`язковою умовою для підтвердження отримання рекомендованого відправлення є інформація у повідомленні про вручення поштового відправлення про дату вручення, а також про одержувача (прізвище та його підпис).

Долучене відповідачем рекомендоване повідомлення, яке, на його думку, підтверджує отримання ТОВ «Л-МАКС» оскаржених податкових повідомлень-рішень, не містить інформації про прізвище особи, яка отримала відправлення, підпису такої особи (графа "Розписка в одержанні" не заповнена). Таке повідомлення Укрпошти містить лише підпис працівника поштового зв`язку.

Отже, відсутність такої інформації свідчить про недотримання Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, а тому таке рекомендоване повідомлення не може бути належним доказом отримання згаданого відправлення уповноваженою особою позивача.

Суд відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 09.02.2022 справа №640/16786/20, від 30.07.2025 справа № 260/5156/24 та від 22.03.2024 справа №380/13865/22, зміст яких зводиться до того, що залишення заяви без розгляду є неправомірним, якщо матеріали справи не містять доказів належного направлення та отримання платником податкових повідомлень-рішень.

Допитаний у засіданні свідок засновник позивача ОСОБА_1 повідомив суду, що оскаржені податкові повідомлення-рішення вручені йому у приміщенні підрозділу Львівської митниці в кінці лютого 2025 року, які в подальшому передав адвокату для оскарження в судовому порядку.

Суд критично оцінює витяг з журналу обліку відвідувачів Львівської митниці 7.4-25/18/2, як доказ відсутності свідка ОСОБА_1 у приміщенні, оскільки такий журнал є документом довільної форми та беззаперечно не підтверджує єдиного доступу до приміщення відповідача.

Суд відхиляє аргументи представника відповідача щодо подання позивачем до суду примірників №1 та №2 акта перевірки та податкових повідомлень-рішень, які можливо отримати лише у відповідача, оскільки подання їх до суду не дає можливості встановити точну дату їх отримання позивачем.

Суд також враховує, що у позивача згідно з довідкою від 09.02.2026 відсутнє ведення обліку вхідної та вихідної кореспонденції на підприємстві.

З врахуванням викладеного, суд висновує, що із зібраних у справі доказів, неможливо встановити факт вручення позивачу оскаржених податкових повідомлень-рішень саме 04.11.2024.

У зв`язку з тим, що оскаржені податкові повідомлення-рішення позивач не отримував від відповідача у визначеному законом порядку, і відсутні докази того, що про наявність результатів перевірки та в подальшому оскаржених податкових повідомлень-рішень позивач дізнався чи міг дізнатись раніше, ніж 30.01.2025, суд вважає початком перебігу строку звернення до суду саме 30.01.2025.

Позивач звернувся до суду 09.07.2025, тобто у межах визначеного законом строку.

З таких підстав суд висновує, що позивач не пропустив строк звернення до суду, а тому підстави як для залишення позову без розгляду, так і для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Керуючись статтями 122, 123, 243, 248 КАС України, суд

у х в а л и в :

у клопотанні представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовити повністю.

У клопотанні представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Повна ухвала суду складена 16 березня 2026 року.

Суддя Гулик Андрій Григорович