Справа № 520/9295/25
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 березня 2026 року

м. Київ

справа №520/9295/25

адміністративне провадження № К/990/8096/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів: Желєзного І.В., Мацедонської В.Е.,

перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Шутєєва Віталія Євгеновича на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №520/9295/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн на місяць, за період з січня 2023 року по дату звільнення зі служби (24 січня 2025 року), виплата якої передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі, як такому, що брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн на місяць, за період з січня 2023 року по дату звільнення зі служби (24 січня 2025 року), виплата якої передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі, як такому, що брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виплати з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо недоплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за липень 2022 року - до 70000 (за 4 доби = 9032,26 грн., за жовтень 2022 року - до 70000 (за 1 добу = 2258,06 грн), за листопад 2022 року - до 70000 (за 10 діб = 23333,33 грн), за грудень 2022 року - до 70000 (за 22 доби = 49677,42 грн), в загальній сумі 84301,07 грн;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168, за липень 2022 року - до 70000 (за 4 доби = 9032,26 грн), за жовтень 2022 року - до 70000 (за 1 добу = 2258,06 грн), за листопад 2022 року - до 70000 (за 10 діб = 23333,33 грн), за грудень 2022 року - до 70000 (за 22 доби = 49677,42 грн), в загальній сумі 84301,07 грн;

- визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць, за період з 19 серпня 2024 року по 05 листопада 2024 року, за період з 09 грудня 2024 року по 19 січня 2025 року, відповідно до вимог пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168;

- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць, за період з 19 серпня 2024 року по 05 листопада 2024 року, за період з 09 грудня 2024 року по 19 січня 2025 року, нарахувати та виплатити, відповідно до вимог пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн на місяць, за період з січня 2023 року по дату звільнення зі служби (24 січня 2025 року), виплата якої передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі, як такому, що брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн на місяць, за період з січня 2023 року по дату звільнення зі служби (24 січня 2025 року), виплата якої передбачена пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 в розрахунку на місяць, пропорційно часу участі, як такому, що брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не включення ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць, за період з 19 серпня 2024 року по 05 листопада 2024 року, за період з 09 грудня 2024 року по 19 січня 2025 року, відповідно до вимог пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168;

Зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн на місяць, за період з 19 серпня 2024 року по 05 листопада 2024 року, за період з 09 грудня 2024 року по 19 січня 2025 року, нарахувати та виплатити, відповідно до вимог пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168.

Відмовлено в задоволені інших вимог.

Справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року задоволено апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_2 . Скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року. Ухвалено постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суд апеляційної інстанції, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2026 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

23 лютого 2026 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - Шутєєва Віталія Євгеновича на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №520/9295/25. Заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України від 30 вересня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Як вбачається з рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2025 року, зазначену справу судом розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності або розглянутих в порядку спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховний Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Проте, заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин та не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належним чином обґрунтованих випадків, зазначених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Щодо посилання представника позивача на підстави касаційного оскарження, визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, Суд зазначає, що передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, встановлених пунктами 1-4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу у справі незначної складності, є наявність обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заявник, оскаржуючи судове рішення у цій справі, не обґрунтував наявності випадків для відкриття касаційного провадження, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, підстави перевірки інших доводів касаційної скарги відсутні.

Верховний Суду зазначає, що фактично доводи касаційної скарги зводяться до опису обставин справи, незгоди з висновками суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині, цитуванням норм законодавства, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України. Також Суд зазначає, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судом першої та апеляційної інстанції, та/або переоцінювати їх.

При цьому, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із відсутності належних доказів участі позивача в період з січень 2023 року по 24 січня 2025 року у бойових (спеціальних) завданнях із переліку, встановленого пунктами 2 наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України №36 та №726 та відповідності дій відповідача щодо нарахування і виплати грошового забезпечення (в тому числі і додаткової винагороди) позивачу у спірний період критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що доказів видачі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу відносно позивача за спірний період суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Разом з тим, відповідач будь-яких рішень за результатами розгляду рапортів про встановлення додаткової винагороди позивачу за січень 2023 року по 24 січня 2025 року, зокрема, рішень про задоволення чи відмову у задоволенні цих рапортів, стакож не надано.

Позивачем, в свою чергу, не надано до суду доказів на підтвердження конкретних дат (періодів) саме безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення цих заходів, які були б для відповідача підставою для видання наказу щодо нарахування та виплати позивачу підвищеної додаткової винагороди та застосування пропорційний підхід до визначення її розміру, встановлений постановою КМУ №168.

Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, лише підтверджена сукупністю документів (а саме: бойовим наказом (бойовим розпорядженням), записами у журналі ведення бойових дій (аналогічного за правовою природою документу), рапортом командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях або Заходах) спричиняють виникнення у конкретного військовослужбовця права на отримання додаткової винагороди у порядку постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 у підвищеному до 100000,00 грн розмірі, а сама довідка на яку посилається суд першої інстанції та позивач з зазначеними періодами містить вичерпну інформацію про те, що позивач у спірний період приймав участь в спеціальних завданнях, участі ж у активних бойових діях та вогневому ураженні не приймав, судом не встановлено.

Інших доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях (виконання бойових завдань в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту з противником; ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - Шутєєва Віталія Євгеновича на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2025 року у справі №520/9295/25 за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак

І.В. Желєзний

В.Е. Мацедонська