Справа № 420/8839/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8839/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення в дохід держави коштів,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду звернулась Військова частина НОМЕР_1 (далі позивач, в/ч НОМЕР_1 ) з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 , безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 309 783 гривні 68 копійок під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

II. Позиція сторін

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що під час проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_1 та виконання бойового завдання солдат ОСОБА_1 17.08.2023 отримав поранення, у зв`язку з чим був направлений до КНП Барвінська ЦМЛ але станом на 21.12.2023 не надав жодного підтверджуючого документу про перебування на стаціонарному лікуванні у вищезазначеному лікувальному закладі. За вказаним фактом наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.12.2023 №3527 було призначено службове розслідування. При цьому, за час незаконної відсутності, поза межами військової частини НОМЕР_1 , позивач отримав грошове забезпечення в розмірі 309 783 68 грн., на яке він не мав права, оскільки відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Оскільки за результатами службового розслідування в діяннях позивача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 Кримінального кодексу України, а вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у безпідставній переплаті не встановлено, позивач вважає, що наявні підстави для звернення до суду з вимогою стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 309 783,68 грн., як безпідставно ним набуті.

Відповідач у справі не скористався правом подати до суду відзив на позовну заяву, про яке йому було роз`яснено ухвалою суду від 02.05.2024 року про відкриття провадження у справі, копію якої було направлено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача, підтверджену даними Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Проте дане поштове відправлення було повернуто на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою) що підтверджується довідкою ф.20 Укрпошта.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 02.05.2024 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.06.2023 №160 зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення та призначений солдатом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.08.2023 №233 солдат ОСОБА_1 17.08.2023 отримав поранення під час виконання бойового завдання.

Згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.09.2023 №263 солдат ОСОБА_1 , враховуючи підпункт 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, зарахований в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із довготривалим лікуванням.

У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.12.2023 №366 солдат ОСОБА_1 , який 17.08.2023 вибув після отриманого поранення до КНП Барвінська ЦМЛ станом на 21.12.2023 не надав жодного підтверджуючого документу про перебування на стаціонарному лікуванні у вищезазначеному лікувальному закладі.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно господарської діяльності) "Про призначення службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі без поважних причин солдата ОСОБА_1 " від 27.12.2023 р. № 3527 призначено службове розслідування.

Як вбачається з акту службового розслідування від 20.02.2024 р., солдат ОСОБА_1 , який із 7 серпня 2023 року був евакуйований до КИП Барвінкізська ЦМЛ (згідно- з інформацією, наданою медичним пунктом 1 аеромобільного батальйону), надалі, за весь період ймовірного лікування не надав жодних документів, які б підтверджувати факт його госпіталізації та перебування на стаціонарному лікуванні. З 18 серпня 2023 року по теперішній час, місцезнаходження даного військовослужбовця невідоме та зв`язок з ним відсутній. (а.с.13-16)

За результатами проведеного службового розслідування, командиром військової частини НОМЕР_2 (з основної частини) видано наказ від 20.02.2024 р. № 269/Н02 "Про результати службового розслідування за фактом нез`явлення з лікувального закладу солдата ОСОБА_1 , яким встановлено факт переплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у розмірі 309 783 68 грн. та наказано помічнику командира частини з правової роботи підготувати та направити до суду відповідну позовну заяву для їхнього стягнення.(а.с.10-12)

З довідки розрахунку суми грошового забезпечення ОСОБА_1 вбачається, що за період з 30.08.2023 р. по 21.12.2023 р. позивачу переплачено 309 783 68 грн. грошового забезпечення.(а.с.23)

Вважаючи безпідставно набутим грошове забезпечення за час відсутності на службі відповідача без поважних причин, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно ч.1 ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Статтею 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, зокрема, що солдат зобов`язаний: бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Згідно ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 р. № 160-ІX ( далі - Закон № № 160-ІX).

Відповідно п.п.4, 5 ч.1 ст. 1 Закону № 160-ІX матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності. Пряма дійсна шкода (далі шкода) збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно ч.ч.1-4 Закону № 160-ІX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1 ч.1 ст.6 Закону № 160-ІX).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 160-ІX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

За приписами частин 1-3 статті 14 Закону У№ 160-ІX наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством. Старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

VI. Оцінка суду та висновок суду

З аналізу вищевказаних норм Закону № 160-ІX вбачається, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування. Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування. Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Як встановлено судом предметом стягнення у даній справі є безпідставно набуті відповідачем грошові кошти в сумі 309 783,68 грн. за період з 30.08.2023 р. по 21.12.2023 р., через самовільне залишення відповідачем військової частини після виписки 29.08.2023 р. з лікувального закладу за його самовільне залишення.

При цьому, правовою підставою, яка дає йому право на звернення до суду з таким позовом, позивач вказує статтю 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 у справі №180/1735/16-ц виклав висновок, що під час застосування правил ст. 1215 ЦК України як винятку із ст. 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Отже, за правилами статей 1212, 1215 ЦК України обов`язковою умовою утримання/стягнення з військовослужбовця виплаченого йому грошового забезпечення є або рахункова помилка з боку фінансового органу військової частини, або допущення зловживань (недобросовісності) з боку військовослужбовця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач добровільно виплатив відповідачу грошове забезпечення за період його військової служби з 30.08.2023 р. по 21.12.2023 р., і при нарахуванні грошового забезпечення рахункових/лічильних помилок не допустив.

Суд зазначає, що згідно з матеріалів справи, у тому числі зібраних під час проведення службових розслідувань, не вбачається, що виплата надмірно нарахованого грошового забезпечення виникла через недобросовісні дії відповідача. Така допущена через дії інших посадових осіб, які готували рапорти, проекти наказів, підписували накази про виплату військовослужбовцям, із зазначенням розміру такої виплати.

При цьому суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що свідчать про недобросовісність відповідача, як і його обов`язку повідомляти про наявність чи відсутність у нього права на отримання тих чи інших виплат.

Слід зазначити, що згідно з нормами Закону №160-IX відшкодування шкоди здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини до винної особи у таких випадках:

- у разі завдання шкоди військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ними зборів, якщо така особа відмовилася від добровільного відшкодування шкоди (частина 3 статті 10 Закону №160-IX),

- у разі відшкодування посадовою особою шкоди, завданої у зв`язку з виплатою незаконно звільненому чи перемішеному військовослужбовцю матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, якщо посадова особа, винна у незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, відмовилася від добровільного відшкодування такої шкоди (частина 2 статті 6, частина 4 статті 10 Закону №160-IX),

- у разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні (частина 5 статті 10 Закону №160-ІХ),

- у разі звільнення військовослужбовця, притягнутого до матеріальної відповідальності, з військової служби - якщо він відмовився від добровільного відшкодування шкоди (частина 1 статті 12 Закону №160-ІХ),

- у разі звільнення військовослужбовця з військової служби якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності не було прийнято до його звільнення і він відмовився від добровільного відшкодування шкоди (частина 1 статті 12 Закону №160-ІХ).

У спірних правовідносинах таких випадків не установлено.

Позивач не надав суду доказів того, що військовослужбовець ОСОБА_1 на час подання цього позову у березні 2024 року вже був звільнений з військової служби, при цьому був ознайомлений із наказом №269/нод від 20.02.2024 року про результати службового розслідування та відмовився від добровільного відшкодування шкоди, що згідно зі статтею 12 Закону №160-ІХ давало б військовій частині НОМЕР_1 право на звернення з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у судовому порядку.

Крім того, позивач стверджуючи, що до заподіяння шкоди у виді надлишкових виплат грошових коштів призвело діяння відповідача, яке містить ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України, не надав суду обвинувальний вирок щодо відповідача, який би доводив вину останнього у такому правопорушенні.

Відтак, позивач не довів недобросовісність з боку відповідача, яка б призвела до надлишкових виплат грошових коштів та покладала б на нього обов`зок повернути ці кошти позивачу, як безпідставно набуті.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись статтями 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення в дохід держави коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

.