Справа № 473/1073/26
Суддя: Булкат М. С.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/1073/26
УХВАЛА

"16" березня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Булкат М. С., розглянувши матеріали адміністративної справи за заявою ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

встановив

13 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ЕНА №06779680 від 06.03.2026 року.

Згідно з вимогами КАС України звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів особи здійснюється шляхом пред`явлення позову, форма і зміст якого повинні відповідати вимогам ст.ст.160, 161 КАС України.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України справи щодо оскарження постанов про адміністративне стягнення розглядаються в порядку адміністративного судочинства шляхом подання адміністративного позову. Подання у таких справах окремої заяви процесуальним законом не передбачено.

З огляду на зміст поданого документа (заяви) та викладені у ньому вимоги суд дійшов висновку, що заявник фактично мав на увазі звернення до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до приписів ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, у поданій заяві не зазначено відповідача у справі, не наведено відомостей про орган чи посадову особу, якими винесено постанову про адміністративне стягнення, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України щодо зазначення у позовній заяві сторін та інших учасників справи.

Крім того, до заяви не додано копії постанови про адміністративне стягнення, яка оскаржується, чим не дотримано вимог частини 4 статті 161 КАС України щодо обов`язку позивача додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Також у заяві не зазначено зміст позовних вимог, не наведено обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та не зазначено, на підставі якої саме норми закону заявник просить закрити справу, що не відповідає вимогам пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України. Згідно з вимогами ч.5,8 ст.160 КАС України у позовній заяві окрім іншого зазначаються: відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

До позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч.1-3 ст.161 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 1,2 Закон України «Про судовий збір» судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. За приписами ст. 4 Закон України «Про судовий збір» за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий чи немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа підприємець чи юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 сформована правова позиція щодо необхідності сплати судового збору у справах про оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відповідно до якої чинне законодавство (далі - Закон № 3674-VI) містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Отже, позивачем за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення має бути сплачено судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня становить 3 328,00 гривень.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.03.2020, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 665,60 гривень.

Водночас, зазначеним вище вимогам процесуального закону позовна заява не відповідає.

Позовна заява не містить передбачених ч.5 ст.160 КАС України: відомостей щодо наявності чи відсутності електронних кабінетів сторін; щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви без їхнього засвідчення; власного письмового підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; до позовної заяви не додано документ про сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106 -1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116 -2 , частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121 -1 , 121 -2 , частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124 -1 , 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132 -1 , частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133 -1 , частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152 -1 , статті 161, 164 -4 , статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181 -1 , частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене ч. 2 ст. 122 КпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ч. 2 ст. 122 КпАП.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а.

Позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви і доданих до неї документів, а також надати суду оригінал документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі чи документи, які передбачають наявність пільг у позивача в разі звільнення останнього від сплати такого збору.

Крім того, необхідно врахувати, що відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Водночас у поданому документі заявником зазначено вимогу про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, однак не конкретизовано, яке саме рішення підлягає скасуванню, а також не зазначено, яким саме суб`єктом владних повноважень воно прийняте.

Зважаючи на викладене та керуючись ст.241,248 КАС України, -

п о с т а н о в и в :

заяву ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без руху.

Встановити заявнику(позивачу) строк тривалістю десять днів для усунення недоліків згідно з вимогами мотивувальної частини цієї ухвали. Зазначений строк обчислюється з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, в установлений судом строк, позовна заява повертається позивачеві.

Суддя М. С. Булкат