Справа № 826/15279/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року

м. Київ

справа № 826/15279/16

адміністративне провадження № К/9901/69005/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Бившевої Л.І., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 (суддя: Катющенко В.П.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 (судді: Коротких А.Ю., Ганечко О.М., Сорочко Є.О.)

у справі № 826/15279/16

за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України

до Офісу великих платників податків ДФС

про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року Державна адміністрація залізничного транспорту України (далі - позивач, ДАЗТ України) звернулася до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС (далі - відповідач, ОВПП ДФС, податковий/контролюючий орган), в якому просила визнати протиправними та скасувати:

1) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

2) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

3) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов`язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня;

4) податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов`язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня;

5) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн;

6) рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач наголосив на протиправності оскаржуваних рішень, з огляду на те, що у листопаді 2015 року позивачем здійснено списання фінансових інвестицій на суму 19302131,00 грн, оскільки вони не відповідають критеріям визнання фінансових інвестицій. Вказав, що фінансові інвестиції було здійснено у минулих роках, тому їх списання необхідно було провести за дебетом рахунку 44 «Нерозподілені прибутки (непокриті збитки)». Враховуючи, що у бухгалтерському обліку і фінансовій звітності Головного управління справами Укрзалізниці відсутній залишок нерозподіленого прибутку (непокритого збитку), з метою недопущення завищення витрат на утримання апарату Укрзалізниці, списання фінансових інвестицій було здійснено за рахунок Цільового фонду (Д-т 484 та К-т 14). Стверджує, що при списанні фінансових інвестицій на суму 19302131,00 грн в дебет субрахунку 949 зазначена сума збільшила б інші операційні витрати і одночасно збільшила б інший операційний дохід і на фінансовий результат до оподаткування ця операція не вплинула би.

Враховуючи зазначене, фінансові інвестиції було списано за рахунок цільового фонду, а не на інші операційні витрати та внесені відповідні зміни до Кошторису витрат на утримання Державної адміністрації залізничного транспорту України на 2015 рік.

Також позивач зазначив, що у даному випадку заниження доходів та додаткової сплати податку на прибуток не виникло. Не погоджується позивач і з висновками акта перевірки в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість по послугам, отриманим від нерезидента на загальну суму 938952,00 грн, з огляду на те, що втрати державного бюджету з податку на додану вартість відсутні. Зазначає, що не відповідає дійсним обставинам висновок контролюючого органу про те, що позивач за свої кошти без обмежень придбавав путівки та видавав їх своїм працівникам безоплатно. Позивач зазначив, що ним відповідно до умов колективного договору перераховувались кошти Первинній профспілковій організації на проведення оздоровчої роботи, відповідно не включення таких коштів до фонду оплати праці та неутримання з них податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є правомірним. Також вважає безпідставним висновок відповідача про заниження фонду оплати праці на вартість квитків на залізничний транспорт працівників, оскільки така оплата не є заробітною платою і не повинна включатись до бази нарахування єдиного соціального внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018, залишеним без змін, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018, у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що станом на 01.01.2015 у позивача на рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» субрахунок 141 «Інвестиції пов`язаними сторонами за методом обліку в капіталі» рахувалась фінансова інвестиція в сумі 19302130,87 грн, яка була списана останнім по дебету рахунку 48 «Цільове фінансування». Натомість правилами бухгалтерського обліку не передбачено списання фінансових інвестицій за рахунок цільового фонду, а також зважаючи на ненадання позивачем доказів на підтвердження своїх доводів, що викладені у позовній заяві зазначене свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № .

Також суди попередніх інстанцій виходили з того, що у період з 2013 по 2015 роки позивач отримував послуги від компанії - нерезидента на митній території України. Суд першої інстанції зазначив, що позивач не заперечує, що сплачені кошти в рахунок придбаних послуг не були ним оподатковані, з огляду на що позивач зобов`язаний був оподаткувати придбані послуги, що також свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з ПДВ на 1201400,00 грн

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн., то суди попередніх інстанцій дійшли висновку про його правомірність, з огляду на те, що позивач у перевіряємому періоді перераховував Профспілковій організації кошти з наступним призначенням: «на придбання оздоровчих путівок», тобто таке придбання здійснювалось за рахунок ДАЗТ Україна, що у розумінні ПК України є додатковим благом та компенсаційною виплатою, тому позивач, маючи статус податкового агента не здійснив нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб з виплачених сум додаткового блага на користь платника податку при їх компенсації та за їх рахунок, чим порушив вимоги податкового законодавства.

Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку про правомірність податкового повідомлення- від 09.08.2016 № про збільшення суми грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн., з огляду на те, що на суму заниженого доходу з фізичних осіб має нараховуватись і сплачуватись військовий збір.

Щодо позовних вимог в частині оскарження рішень Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № та № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, то суд першої інстанції зазначив, що такі рішення є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки), яке позивачем не оскаржувалось, а відтак підстави для скасування таких рішень, відсутні.

Натомість суд апеляційної інстанції в частині оскарження рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, погодився з висновком суду першої інстанції про те, що вказане рішення є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки), яке не оскаржено, тому підстав для скасування таких рішень колегія суддів не вбачає.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою (т. 2 а.с. 112-125), в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В доводах касаційної скарги скаржник зауважив, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

1) Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , то скаржник зауважив, що положенням про ДАЗТ Україна не передбачено, що позивач є господарською організацією, яка створена з метою отримання прибутку (доходу), тому утримувалась за рахунок відрахувань підпорядкованих підприємств, як цільове надходження на рахунок 48 «Цільове фінансування і цільові надходження». Витрачання коштів, отриманих на утримання апарату управління, здійснювалося тільки відповідно до кошторису, затвердженого у встановленому порядку.

Зауважує, що при ведені бухгалтерського обліку ДАЗТ України керується ПСБО-15 «Дохід», яким передбачено, що цільове фінансування визнається доходом протягом тих періодів, в яких були зазначені витрати, пов`язані з цільовим використанням. Тобто, за твердженням позивача, в бухгалтерському обліку і фінансовій звітності одночасно з відображенням витрат, відповідно до кошторису на утримання апарату управління ДАЗТ України (Д-т 32, 94 та К-т 13) відображається дохід від цільового фінансування (д-т 48 та К-т 71), як наслідок фінансовий результат (прибуток/збиток) у фінансовій звітності дорівнює нулю, а відтак у фінансовій звітності нерозподілений прибуток відсутній.

Щодо відображення в обліку списання у листопаді 2019 року фінансових інвестицій на суму 19 302 131,00 грн., як таких що не відповідають критеріям визнання фінансових інвестицій, то позивач зазначив, що перерахування коштів здійснювалось на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України з метою придбання державою часток у статутних капіталах господарських товариств, у зв`язку з чим за рахунок перерахування ДАЗТ України коштів, державою придбавались корпоративні права, повноваження з управління якими належать Фонду державного майна України, з огляду на що для позивача це є витратами грошових коштів, а не фінансовими інвестиціями.

За переконанням скаржника, якщо ДФС не погоджується із відображенням списання фінансових інвестицій за рахунок Цільового фонду, то єдиним шляхом списання є визнання витрат з одночасним створенням доходу, що не призводить до зміни фінансового результату і, відповідно, не призводить до виконання об`єкта оподаткування, але це протирічить вимогам нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку в частині завищення доходів і витрат звітного періоду, у зв`язку з чим позивач не погоджується з висновками щодо заниження доходів на суму 19 302 131,00 грн. та додаткової сплати податку на прибуток.

2) Відносно податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , то скаржник щодо отриманих від нерезидента послуг в жовтні 2013 року та травні 2014 року зазначив, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в розумінні абз. 2 п. 198.2 ст. 198 ПК України в редакції до 24.12.2014, для операцій із постачання послуг нерезидентом на митній території України є дата сплати (перерахування) податку за податковим зобов`язанням, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду. Тобто, включення суми ПДВ за жовтень 2013 у розмірі 639 440,00 грн. та за червень 2014 року у розмірі 65 233,00 грн. до складу податкових зобов`язань декларації з ПДВ відповідних періодів призвело б до збільшення суми податку до сплати, але в той же час включення сум ПДВ у розмірі 639 440,00 грн. до складу податкового кредиту листопада 2013 року та у розмірі 65 233,00 грн. до складу податкового кредиту червня 2014 року призвело б до заниження сум податку до сплати, тоді як ймовірні витрати державного бюджету по ПДВ відсутні.

Стосовно послуг отриманих від нерезидента в березні та квітні 2015 року, то скаржник зазначив, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту в розумінні абз. 2 п. 198.2 ст. 198 ПК України в редакції після 14.12.2014, для операцій із постачання послуг нерезидентом на митній території України є дата складання платником податків податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в ЄРПН. Відтак, при умові віднесення до складу податкових зобов`язань сум ПДВ по послугам отриманим від нерезидента у березні та квітні 2015 року, також було б включено зазначені суми ПДВ до складу податкового кредиту відповідних періодів, що в свою чергу не призвело б до зміни суми ПДВ до сплати. Тобто, ймовірні втрати державного бюджету по ПДВ відсутні.

Враховуючи зазначене, скаржник зазначив, що фахівцями ДФС встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ, але не зазначено завищення, тим самим порушено норми п. 86.10 ст. 86 ПК України.

3) Відносно податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , то позивач зазначив, що в платіжних дорученнях перерахування коштів здійснювалося загальною сумою без зазначення конкретних осіб для яких повинні були здійснені заходи оздоровлення - надання путівок, а перерахування здійснювалися в наявних на підприємствах розмірах на забезпечення умов колективного договору, у зв`язку з чим в акті перевірки чітко зазначено, що кошти на придбання оздоровчих путівок перераховувалися ДАЗТ України не конкретній особі, а юридичній особі - Первинній профспілковій організації апарату ДАЗТ України, яка є юридичною особою, перебуває на обліку у ДПІ в Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві та є платником податків - податковим агентом згідно з податковим законодавством України та платником збору у відповідності до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», з огляду на що ДАЗТ України не є податковим агентом у розумінні п. 176.2 ст. 176 ПК України.

Крім того, позивач зауважив, що приймаючи рішення судами попередніх інстанцій не взято до уваги наявну в матеріалах справи податкову консультацію від 04.09.2017 № 1797/6-99-99-13-02-03-15/ІПК, яка надана на лист ПАТ «Укрзалізниця» від 28.07.2017 № п-3-23/3014-17 щодо оподаткування доходу отриманого фізичною особою у вигляді вартості путівки на відпочинок, оздоровлення та лікування, з якої вбачається, що вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на території України платника податку та/або його дітей віком до 18 років, які надаються йому безоплатно або із знижкою профспілкою, до якої зараховуються професійні внески платника податку - члена такої професійної спілки, створеної відповідно до законодавства України, або за рахунок коштів відповідного фонду загальнодержавного соціального страхування не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

4) Відносно податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , то скаржник зауважив, що судами попередніх інстанцій не було враховану податкову консультацію, зі змісту якої вбачається, що вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на території України платника податку та/або його дітей віком до 18 років не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

5-6) Щодо податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 № та № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, то скаржник зазначив, що судом першої інстанції, на момент прийняття рішення не було враховано, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа № 826/15151/16 за позовом ДАЗТ України до Офісу ВПП ДФС про визнання протиправним та скасування вимоги від 25.07.2016 № Ю-5 № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Тоді як судом апеляційної інстанції на момент прийняття рішення не враховано, що 15.05.2018 рішенням суду у справі № 826/15151/16 позов задоволено у повному обсязі, яке набрало законної сили 13.09.2018. Колегією суддів апеляційної інстанції взагалі проігноровано даний факт та не надано жодної належної оцінки такому рішенню, навіть жодної згадки про наявність преюдиційного рішення судове рішення апеляційної інстанції не містить. Також судом апеляційної інстанції не надано оцінку наявній в матеріалах справи податковій консультації.

Підсумовуючи викладене скаржник просить задовольнити касаційну скаргу, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а спірні рішення залишити без змін (т. 2 а.с. 140-142).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 10.06.2016 по 18.07.2016 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДАЗТ України з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 04.07.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 04.07.2016, за результатами якої складено акт від 25.07.2016 № 1037/28-10-14-01/00034048 (том 1 а.с. 89-193), яким встановлено порушення позивачем вимог:

1) п/п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 137.1 ст. 137, п/п. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153, п/п. 135.5.11 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 3513440,00 грн, в т.ч. по періодах: 2013 рік - 39056,00 грн; 2015 рік - 3474384,00 грн;

2) п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 938952,00 грн, в т.ч.: за жовтень 2013 року на 639440,00 грн, за травень 2014 року на 65233,00 грн, за березень 2015 року на 95757,00 грн, за квітень 2015 року на 138522,00 грн;

3) п. 14.1.180, п. 14.1.222 п. 14.1 ст. 14, п/п. 164.2.1 п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п/п. 165.1.35 п. 165.1 ст. 165, п. 157.9 ст. 157, п. 142.1 ст. 142, п. 171.1 ст. 171, п/п. 168.1.1 п. 168.1, п/п. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, а саме: до складу загального оподатковуваного доходу, в тому числі місячного оподатковуваного доходу не включено доходи у вигляді інших заохочувальних та компенсаційних виплат платників податку, у результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 6195,01 грн, травень - 19572,42 грн, червень - 22578,04 грн, липень - 21702,45 грн, серпень - 4632,90 грн, вересень - 1034,31 грн; в 2015 році: травень - 21518,47 грн, червень - 45617,22 грн, липень - 61441,23 грн, серпень - 62361,05 грн, вересень - 6172,52 грн;

4) п/п. 164.2.17 е п. 164.17, п. 164.5 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, в результаті чого з доходу, отриманого як додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих путівок не утримано податок на доходи фізичних осіб в 2014 році: квітень - 31086,46 грн, червень - 87698,41 грн, вересень - 109397,69 грн, грудень - 37770,00 грн; в 2015 році: березень - 28717,62 грн, червень - 77119,09 грн, вересень - 76553,75 грн, листопад - 28889,28 грн;

5) п/п 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями відповідно п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як інші компенсаційні виплати, таким чином занижено військовий збір у сумі 14175,35 грн, в 2014 році: серпень - 354,14 грн, вересень - 82,56 грн; в 2015 році: квітень - 778,09 грн, травень - 1559,35 грн, червень - 2956,84 грн, липень - 3990,19 грн, серпень - 4053,78 грн, вересень - 400,40 грн;

6) п/п 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включено, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, таким чином занижено військовий збір у сумі 30056,49 грн, в 2014 році: вересень - 9473,79 грн, грудень - 3197,62 грн; в 2015 році: березень - 2355,54 грн, червень - 6321,47 грн, вересень - 6452,52 грн; листопад - 2455,55 грн;

7) п. 1 ч.2 ст. 6, п. 1 ч. 1 ст. 7, чч. 5, 6, 7, 12 ст. 8, ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-IV від 08.07.2010 із змінами та доповненнями, внесеними Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV, в результаті чого донараховано єдиний внесок за період, що перевірявся на суму 493881,03 грн, в т.ч. 448368,16 грн (36,76%), 43909,94 грн (3,6%), 1602,94 грн (33,2%). Також самостійно донараховано платником своєчасно не нарахований єдиний внесок за період, що перевірявся, на суму 115195,78 грн (в т.ч. 82800,78 грн (36,76%), 12931,81 грн (3,6%), 11673,89 (8,41%), 7255,65 грн (33,2%) та 533,65 грн (2%).

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивачем були подані заперечення на акт перевірки (т. 1 а.с. 34-43).

За результатами розгляду заперечень, Офіс великих платників податків листом від 05.08.2016 № 17206/10/28-10-14-4-99 (т. 1 а.с. 44-50) повідомив останнього про наступне:

абз. 2 розділу 5 «Висновок» акта перевірки Державної адміністрації залізничного транспорту України від 25.07.2016 № 1037/28-10-14-01/00034045 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2013 по 04.07.2016, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 по 04.07.2016 викладено у наступній редакції:

п. 185.1 ст. 185, п. 186.3 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-IV із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 961120,00 грн, в т.ч.: за жовтень 2013 року в сумі 639440,00 грн, за лютий 2014 року в сумі 20254,00 грн, за травень 2014 року в сумі 65233,00 грн, за липень 2014 року в сумі 1914,00 грн, за березень 2015 року на 95757,00 грн, за квітень 2015 року на 138522,00 грн;

на сторінці 9 в таблиці 1 гр.5 розділ 1 пп. 3.1.1 п. 3.1 акта перевірки «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9213112,00 грн, в таблиці зроблена механічна помилка, таким чином до вказаного розділу внесено зміни, а саме: «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9213112,00 грн замінено на «доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування (дані перевірки)» в сумі 9624226,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем 09.08.2016 прийнято наступні рішення:

1) податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, у тому числі: 3513440,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 9764,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 71);

2) податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на додану вартість на 1201400,00 грн, у тому числі: 961120,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 240280,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 73);

3) податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, у тому числі: 761990,42 грн - за податковими зобов`язаннями, 554400,83 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 215959,94 грн - пеня (т. 1 а.с. 85);

4) податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, у тому числі: 44231,84 грн - за податковим зобов`язанням, 30657,72 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями та 13145,53 грн - пеня (т. 1 а.с. 81);

5) рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 90745,84 грн та нараховано пеню в сумі 24842,83 грн (т. 1 а.с. 75);

6) рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафу в розмірі 295528,04 грн (т. 1 а.с. 76).

Не погодившись з рішеннями контролюючого органу, 17.08.2018 позивач звернувся зі скаргою до ДФС (т. 1 а.с. 51-63).

Листом від 31.08.2016 № 18808/6/99-99-11-02-01-15 ДФС повідомила позивача про залишення скарги без розгляду (т. 1 а.с. 65-67).

Разом з тим, вважаючи спірні рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)./

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язаннями з податку на прибуток на 3522204,00 грн, Суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 ПК України інвестиції - господарські операції, які передбачають придбання основних засобів, нематеріальних активів, корпоративних прав та/або цінних паперів в обмін на кошти або майно.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Суди встановили, що станом на 01.01.2015 у позивача на рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» субрахунок 141 «Інвестиції пов`язаними сторонами за методом обліку в капіталі» рахувалась фінансова інвестиція в сумі 19302130,87 грн, яка була списана останнім по дебету рахунку 48 «Цільове фінансування». Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 291, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.12.1999 року за N 893/4186, рахунок 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» призначений для узагальнення інформації про наявність та рух довгострокових інвестицій (вкладень) у цінні папери інших підприємств, облігації державних та місцевих позик, статутний капітал інших підприємств, створених на території країни та за кордоном, тощо.

За дебетом рахунку 14 «Довгострокові фінансові інвестиції» відображається вартість довгострокових інвестицій, за кредитом - їх вибуття (списання) чи зменшення вартості, а також одержання дивідендів від об`єкта інвестування, якщо облік інвестицій ведеться за методом участі в капіталі.

Крім того, положеннями Інструкції встановлено, що на рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» ведеться облік та узагальнення інформації про наявність та рух коштів фінансування заходів цільового призначення (в тому числі отримана гуманітарна допомога).

За кредитом рахунку 48 «Цільове фінансування і цільові надходження» відображаються кошти цільового призначення для фінансування певних заходів, за дебетом - використані суми за певними напрямками, визнання їх доходом, а також повернення невикористаних сум.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, викладених у позовній заяві, що позбавляє суд можливості надати їм повну оцінку.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку що правилами бухгалтерського обліку не передбачено списання фінансових інвестицій за рахунок цільового фонду, у зв`язку з чим вірно наголосили на відсутності підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № .

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язаннями з податку на додану вартість на 1 201 400,00 грн. Суд зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що зі змісту акта перевірки вбачається, що у 2013-2015 роках позивачем були отримані послуги від компанії - нерезидента White & Case, а саме: юридичні послуги та консультації щодо запланованого випуску єврооблігацій на загальну суму 961120,00 грн. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що позивач не заперечує, що сплачені кошти в рахунок придбаних послуг не були ним оподатковані.

Пунктом 180.2 статті 180 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування та сплату податку до бюджету у разі постачання послуг нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими як платники податку, якщо місце постачання послуг розташоване на митній території України, є отримувач послуг.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

За визначенням пункту 186.3 статті 186 ПК України місцем постачання зазначених у цьому пункті послуг вважається місце, в якому отримувач послуг зареєстрований як суб`єкт господарювання або - у разі відсутності такого місця - місце постійного чи переважного його проживання. До таких послуг належать:

а) надання майнових прав інтелектуальної власності, створення за замовленням та використання об`єктів права інтелектуальної власності, у тому числі за ліцензійними договорами, а також надання (передача) права на скорочення викидів парникових газів (вуглецевих одиниць);

б) рекламні послуги;

в) консультаційні, інжинірингові, інженерні, юридичні (у тому числі адвокатські), бухгалтерські, аудиторські, актуарні, а також послуги з розроблення, постачання та тестування програмного забезпечення, з оброблення даних та надання консультацій з питань інформатизації, надання інформації та інших послуг у сфері інформатизації, у тому числі з використанням комп`ютерних систем;

г) надання персоналу, у тому числі якщо персонал працює за місцем здійснення діяльності покупця;

ґ) надання в оренду (лізинг) рухомого майна, крім транспортних засобів та банківських сейфів;

д) телекомунікаційні послуги, а саме: послуги, пов`язані з передаванням, поширенням або прийманням сигналів, слів, зображень та звуків або інформації будь-якого характеру за допомогою дротових, супутникових, стільникових, радіотехнічних, оптичних або інших електромагнітних систем зв`язку, включаючи відповідне надання або передання права на використання можливостей такого передавання, поширення або приймання, у тому числі надання доступу до глобальних інформаційних мереж;

е) послуги радіомовлення та телевізійного мовлення;

є) надання посередницьких послуг від імені та за рахунок іншої особи або від свого імені, але за рахунок іншої особи, якщо забезпечується надання покупцю послуг, перерахованих у цьому підпункті;

ж) надання транспортно-експедиторських послуг.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з постачання послуг нерезидентами, місцем надання яких є митна територія України, є дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату послуг або дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг нерезидентом, залежно від того, яка з подій відбулася раніше.

Згідно з пунктом 190.2 статті 190 ПК України для послуг, які постачаються нерезидентами на митній території України, базою оподаткування є договірна (контрактна) вартість таких послуг з урахуванням податків та зборів, за винятком податку на додану вартість, що включаються до ціни постачання відповідно до законодавства. Визначена вартість перераховується в національну валюту за валютним (обмінним) курсом Національного банку України на дату виникнення податкових зобов`язань. У разі отримання послуг від нерезидентів без їх оплати база оподаткування визначається, виходячи із звичайних цін на такі послуги без урахування податку.

Враховуючи, що позивач у період з 2013 по 2015 роки отримував послуги від компанії - нерезидента на митній території України, в силу наведених норм ПК України, суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що Державна адміністрація залізничного транспорту України зобов`язана була оподаткувати придбані послуги.

При цьому, право на податковий кредит за вказаними послугами у позивача виникло б за наступних обставин.

Згідно з абзацом 2 пункту 198.2 статті 198 ПК України (у редакції 2013, 2014 років) для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов`язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Тоді як, даним пунктом ПК України у редакції 2015 року було передбачено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, у 2013 - 2014 роках позивач міг сформувати податковий кредит по отриманим послугам від нерезидента у разі включення суми податку на додану вартість по отриманим послугам до податкового зобов`язання та сплатити суму зобов`язання за результатами декларування. У 2015 році останньому необхідно було скласти податкову накладну та зареєструвати її у єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи що позивач у період з 2013 по 2015 роки отримував послуги від компанії - нерезидента на митній території України, позивач зобов`язаний був оподаткувати придбані послуги, що свідчить про правильність висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язаннями з податку на доходи фізичних осіб на 1532351,19 грн, Суд зазначає наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для прийняття вказаного рішення став висновок контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб внаслідок не включення до складу місячного оподатковуваного доходу заохочувальних та компенсаційних виплат та додаткового блага у вигляді безоплатно отриманих путівок.

Натомість, суди зазначили, що як стверджує позивач ним відповідно до умов колективного договору перераховувались кошти Первинній профспілковій організації на проведення оздоровчої роботи, відповідно не включення таких коштів до фонду оплати праці та неутримання з них податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є правомірним.

Суди зазначили, що актом перевірки зафіксовано, що Державна адміністрація залізничного транспорту України у перевіряємому періоді перераховувала Профспілковій організації кошти з наступним призначенням: «на придбання оздоровчих путівок». Крім того, у ході перевірки встановлено, що путівки надавались пенсіонерам підприємства та іншим фізичним особам.

При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що позивачем на спростування наведених доводів не надано жодного доказу та проігноровано останнім неодноразові вимоги суду надати первинні документи, що стосуються предмету розгляду даної справи, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що вартість придбаних путівок за рахунок позивача, у розумінні ПК України є додатковим благом та компенсаційною виплатою, тому позивач, маючи статус податкового агента, не здійснив нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів фізичних осіб з виплачених сум додаткового блага на користь платника податку при їх компенсації та за їх рахунок, чим порушив вимоги податкового законодавства, що свідчить про правомірність податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № . З вказаними висновками суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п/п. 14.1.172 п. 14.1. ст. 14 ПК України податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган;

Згідно п. 52.1 ст. 52 ПК України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 вказаної статті передбачено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до п. 53.1 ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Тобто, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд не звернув уваги та не надав жодної оцінки долученої позивачем в межах апеляційного розгляду податковій консультації від 04.09.2017 № 1797/6-99-99-13-02-03-15/ІПК, яка надана на лист ПАТ «Укрзалізниця» від 28.07.2017 № п-3-23/3014-17 щодо оподаткування доходу отриманого фізичною особою у вигляді вартості путівки на відпочинок, оздоровлення та лікування, в якій зазначено, що вартість путівок на відпочинок, оздоровлення та лікування на території України платника податку та/або його дітей віком до 18 років, які надаються йому безоплатно або із знижкою профспілкою, до якої зараховуються професійні внески платника податку - члена такої професійної спілки, створеної відповідно до законодавства України, або за рахунок коштів відповідного фонду загальнодержавного соціального страхування не підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Відтак, висновки суду апеляційної інстанції в частині податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , колегія суддів вважає передчасними.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язаннями по військовому збору на 88035,09 грн, Суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції зазначили, що враховуючи наведене та те, що у ході судового розгляду справи підтверджено правомірність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, нарахування відповідачем військового збору на суму заниженого доходу - є правомірним.

Однак, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінки податковій консультації від 04.09.2017 № 1797/6-99-99-13-02-03-15/ІПК, висновки суду апеляційної інстанції в частині правомірності податкового повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , колегія суддів вважає також передчасними.

Щодо рішень від 09.08.2016 № та № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, то Суд зазначає наступне.

Згідно з пунктами 2, 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Суд першої інстанції зазначив, що зі змісту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом було донараховано суму єдиного внеску, що підлягає сплаті. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що дане рішення не є предметом розгляду даної справи, у зв`язку з чим дійшов висновку про правомірність рішень від 09.08.2016 № та № .

Натомість суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині рішення Офісу великих платників податків ДФС від 09.08.2016 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, погодився з судом першої інстанції про його правомірність, виходячи з того, що вказане рішення є похідними від рішення про визначення суми єдиного внеску (вимоги про сплату недоїмки), яке не оскаржено, тому підстав для скасування такого рішення колегія суддів не вбачає.

Однак, судом апеляційної інстанції не надано оцінку доводам позивача, які викладені в апеляційні скарзі в частині протиправності рішення від 09.08.2016 № .

Більш того, судом апеляційної інстанції залишено поза увагою доводи позивача, що викладені як в апеляційній скарзі, так і у клопотанні про долучення доказів від 13.11.2018 (т. 2 а.с. 91-93) відносно того, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала адміністративна справа № 826/15151/16 за позовом ДАЗТ України до Офісу ВПП ДФС про визнання протиправним та скасування вимоги від 25.07.2016 № Ю-5 № про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 15.05.2018 рішенням суду у справі № 826/15151/16 позов задоволено у повному обсязі та скасовано вимогу від 25.07.2016 № Ю-5 № , яке набрало законної сили 13.09.2018, що підтверджується постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі № 826/15151/16 (т. 2 а.с. 94-96), оцінку якому судом апеляційної інстанції також не надано.

За таких обставин, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу позивача, вважає висновки суду апеляційної інстанції в частині перегляду рішення суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 № та № , а також рішень від 09.08.2016 № та № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак таке судове рішення не є такими, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не встановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, свідчить про недотримання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права при розгляді справи.

Як встановлено частиною 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в чинній редакції, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов`язок вживати визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущено судом апеляційної інстанції, а відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в частині перегляду рішення суду першої інстанції щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 № та № , а також рішень від 09.08.2016 № та № .

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України задовольнити частково.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 826/15279/16 скасувати в частині податкових повідомлень-рішень від 09.08.2016 № та № , а також рішень від 09.08.2016 № та № .

Справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2018 у справі № 826/15279/16, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді Л.І. Бившева

В.П. Юрченко