Справа № 260/3792/25
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про встановлення нового строку подання звіту

16 березня 2026 рокум. Ужгород№ 260/3792/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Фозекош В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача 1: представник не з`явився,

відповідача 2: представник Холявчук М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні звіт Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24.04.2025 №40, яким ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»; 2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перевести ОСОБА_1 з 16.04.2025 року на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ Про державну службу, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в митних органах за період з 01.09.1983 року по 01.05.2016 року з врахуванням складових заробітної плати, вказаних у довідках Закарпатської митниці Державної митної служби України №7.7.22/33-1094 від 12/03/2025 року та №7.7.22/33-1095 від 12/03/2025 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 24 квітня 2025 року №40. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, починаючи з 16 квітня 2025 року. В решті позову відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 27 жовтня 2025 року.

06 січня 2026 року позивач подала до суду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення, аргументовану тим, що відповідач не виконує рішення суду в добровільному порядку.

Ухвалою від 19.01.2026 Закарпатський окружний адміністративний суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області протягом 30 календарних днів з дати отримання даної ухвали подати звіт про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2025 року у справі №260/3792/25.

На виконання зазначеної ухвали 18 лютого 2026 року Головне управління Пенсійного фонду в Черкаській області подало до суду звіт про виконання рішення суду. В такому повідомило, що на виконання рішення у цій справі ОСОБА_1 переведено з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ. Проте після такого переведення розмір пенсії ОСОБА_1 з 16.04.2025 зменшився та становить 2361,00 грн, замість раніше встановленого 10071,22 грн. Тому пенсію ОСОБА_1 відновлено у раніше призначеному розмірі (до виконання рішення суду у справі №260/3792/25).

24 лютого 2026 року позивач подала до суду заперечення на звіт, в яких звертає увагу суду на те, що відповідач здійснив перерахунок її пенсії, виходячи із заробітної плати - 0,00 гривень, що призвело до зменшення її пенсії до мінімальної 2595,00 грн.

Позивач в судовому засіданні 12 березня 2026 року проти прийняття звіту заперечила, аргументуючи тим, що відповідач 2 здійснив обрахунок її пенсії на виконання рішення суду з порушенням законодавчих норм.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача 2 просив суд поданий звіт прийняти з мотивів повного виконання судового рішення відповідно до його резолютивної частини. Так, зокрема, наголосив на тому, що рішенням в цій справі ОСОБА_1 було відмовлено в позові в частині необхідності врахування складових заробітної плати по будь-яким довідкам Закарпатської митниці Державної митної служби України. Тому на виконання такого судового рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області обрахувало пенсію позивача за нормами Закону України «Про державну службу» із заробітної плати 0,00 грн.

Розглянувши поданий відповідачем 2 звіт, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене положення Конституції України кореспондується з норами ст.ст. 14, 370 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Таким чином, своєчасне виконання рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області було зобов`язано перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, починаючи з 16 квітня 2025 року. В решті позову відмовлено.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 19.12.1993 року №3723-ХІІ передбачено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, законодавчим актом, за нормами якого суд зобов`язав відповідача 2 перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком чітко передбачено обчислення розміру пенсії в залежності від заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (у разі виходу на пенсію з посади державного службовця) або із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі (у разі виходу на пенсію не з посади державного службовця).

Однак норми ст. 37 Закону України «Про державну службу» не передбачають можливість обчислення розміру пенсії без врахування будь-якої заробітної плати.

Рішенням від 26.09.2025 №260/3792/25 Закарпатський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача 2 здійснити обрахунок пенсії на підставі довідок Закарпатської митниці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №7.7-22/33-1094 та №7.7-22/33-1095 від 12 березня 2025 року у зв`язку з їх передчасність. Однак при цьому суд не заперечував права ОСОБА_1 на обчислення пенсії відповідно до положень ст. 37 Закону України «Про державну службу», тобто з врахуванням відомостей про заробітну плату.

Вказане свідчить про те, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 №260/3792/25 виконано тільки частково.

Відповідно до ч. 11 ст. 382-3 КАС України, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.

З норм процесуального законодавства вбачається, що судом можуть бути вжиті заходи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, як у формі встановлення нового строку для подачі звіту, так і шляхом накладення штрафу на особу, відповідальну за виконання рішення суду.

Приписи процесуального законодавства щодо накладення на суб`єкта владних повноважень штрафу за невиконання рішення або неподання звіту не є імперативними, а дозволяють суду діяти на власний розсуд з урахуванням конкретних обставин, тривалості такої бездіяльності та ступеню завданої інтересам позивача шкоди.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення у строк, встановлений судом, та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Враховуючи часткове виконання рішення, зокрема в частині проведення перерахунку пенсії позивача з 16 квітня 2025 року відповідно до резолютивної частини рішення від 26.09.2025, суд вважає за можливе поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області звіт прийняти, однак при цьому встановити новий строк для подання звіту, до якого долучити докази повного виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.

В даному випадку суд вважає за можливе надати відповідачу 15-денний строк для подання звіту про виконання рішення в даній справі, що є достатнім для забезпечення повного його виконання.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 2 на те, що тривале ухилення від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в подальшому буде розцінено судом як порушення норм Конституції України та неповага до авторитету судової влади, з огляду на що суд буде змушений застосувати інші, передбачені ст. 382 КАС України, заходи судового контролю, зокрема, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 382, 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Прийняти поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області звіт у справі №260/3792/25, визнавши його таким, що не підтверджує виконання рішення суду від 26.09.2025 у повному обсязі.

2. Встановити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області новий строк для подання звіту про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.09.2025 у справі №260/3792/25, а саме: 15 днів з дати отримання цієї ухвали. Разом із новим звітом відповідач повинен надати суду докази повного виконання рішення суду у справі №260/3792/25.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 16 березня 2026 року.

Суддя Р.О. Ващилін