Справа № 320/9143/26
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 березня 2026 року м. Київ № 320/9143/26

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Щавінського В.Р., ознайомившись з матеріалами адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ), з вимогами:

- визнати протиправними діями відповідача по виконавчих провадженнях щодо виконання КУ та ЗУ він порушив вимоги: ст.40 КУ, ст.19 ЗУ «Про зверн...», ст.4 ЗУ «Про вик. провадження» та наказ МЮУ від 20.04.16 р. за № 1183/5: особливо щодо контролю за діями підлеглих йому виконавців;

- позбавити займаної посади у системі виконавчого провадження відповідача, бо ним брутально порушене укр. законодавство;

- стягнути з відповідача на мою користь за нанесену мені моральну шкоду - по 25 тис. грн. за кожне виконавче провадження (а їх чотири)... усього -100000,00 грн.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, спори, предметом яких є відшкодування матеріальної або моральної шкоди, за загальним правилом належать до юрисдикції судів цивільного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить її розглядати за правилами адміністративного судочинства та чи подано позов з дотриманням правил підсудності.

Суд відкриває провадження в адміністративній справі лише за умови, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення або відмови у відкритті провадження у справі.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом лише за умови, якщо такі вимоги заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Інакше такі вимоги підлягають розгляду судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що адміністративні суди розглядають вимоги про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди лише у випадку, коли такі вимоги є похідними від вимог щодо вирішення публічно-правового спору, зокрема щодо:

- визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта;

- визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень;

- зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Разом з тим, зі змісту поданої позовної заяви вбачається, що предметом цього позову фактично є стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, яка, на думку позивача, була завдана посадовою особою органу державної виконавчої служби.

Суд також враховує, що оскаржувані дії державного виконавця вчинялися у межах виконавчих проваджень, відкритих на підставі судових рішень, ухвалених судами у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, відповідні виконавчі провадження є стадією виконання судових рішень, постановлених у цивільних справах, а правовідносини, які виникли між сторонами, тісно пов`язані з реалізацією судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства.

Суд також враховує, що при визначенні юрисдикції спору необхідно виходити не лише з формального визначення сторін спору, а насамперед із характеру спірних правовідносин та змісту позовних вимог.

Такий підхід неодноразово висловлював Верховний Суд, відповідно до правових позицій якого участь у справі суб`єкта владних повноважень сама по собі не є достатньою підставою для віднесення спору до адміністративної юрисдикції.

У даному випадку заявлені позивачем вимоги фактично спрямовані на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка, на думку позивача, завдана діями посадової особи під час виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства.

Відтак спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Крім того, суд зазначає, що звернення особи до адміністративного суду можливе лише у разі наявності між сторонами публічно-правового спору, тобто спору, який виникає у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Водночас у даному випадку позовні вимоги позивача фактично зводяться до надання оцінки діям посадової особи під час виконання судових рішень та до стягнення грошової компенсації за нібито завдану шкоду, що за своєю правовою природою є способом захисту приватного права. При цьому такі вимоги не спрямовані на вирішення самостійного публічно-правового спору у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак не можуть бути предметом розгляду адміністративного суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що даний спір підлягає вирішенню загальним місцевим судом у порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною п`ятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у м Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) про визнання протиправними дій, відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Щавінський В.Р.