Справа № 160/35839/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
17 грудня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 19.06.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки.
Однак, ОСОБА_1 з 05.02.2013 року не є власником житлового будинку, в якому знаходяться квартира АДРЕСА_3 та квартира АДРЕСА_2 , оскільки ОСОБА_1 продала житловий будинок ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. (реєстраційний №153).
06.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою, в якій зазначила, що вона не є власником об`єкта оподаткування, крім того, просила зняти нарахування податку на нерухоме майно та скасувати (відкликати) спірні ППР від 19.06.2025 року.
Відповіді від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату звернення до суду не отримала.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 року, з урахуванням усунення недоліків, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
29.12.2025 року на адресу відповідача направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
30.12.2025 року відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
13.01.2026 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника Державної податкової служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві, не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується такий об`єкт нерухомого майна:
- квартира, загальною 119,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , дата державної реєстрації права власності 18.10.2009, частка власності 1, дата припинення права власності відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.08.2021 року;
- квартира, загальною площею 119,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_5 , дата державної реєстрації права власності 15.10.2009, частка власності 1, дата припинення права власності відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.08.2021 року.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями.
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п. 266.3 ст. 266 Кодексу).
Відповідно до пп.266.7.2. п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Згідно приписів пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПКУ об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПКУ обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів житлової/нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Кодексу).
Статтею 7 Кодексу визначено загальні засади встановлення податків і зборів.
Відповідно п.7.3 ст.7 Кодексу, будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.
Елементи податку, зокрема об`єкту та бази оподаткування, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування визначаються виключно цим Кодексом (п.7.4 ст. 7 Кодексу).
Враховуючи вимоги пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Кодексу, сільським, селищним, міським радам або радам об`єднаних територіальних громад надано право за рішенням на встановлення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості виключно залежно від місця розташування та типів об`єктів.
Отже, при обчисленні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом, база оподаткування визначається з урахуванням вимог пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПКУ, а ставка податку відповідно до рішень територіальних громад, встановлених до бази оподаткування об`єкта/об`єктів житлової/нежитлової нерухомості згідно Кодексу.
З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
16.01.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вважає необґрунтованими доводи відповідача, у зв`язку із нижченаведеним.
Щодо зазначеної інформації, представник позивача зазначає:
«Запис про ОНМ в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 09.08.2021 15:01:19 на підставі запис погашено згідно заяви №47217895».
Стосовно кв. АДРЕСА_2 :
«Запис про ОНМ в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 09.08.2021 15:06:16 на підставі запис погашено на підставі заяви №47218574».
Таким чином, відповідач вважає, що дата погашення запису про ОНМ (об`єкт нерухомого майна) в Реєстрі прав на нерухоме майно є тим же самим, що й дата припинення права власності на такий об`єкт нерухомого майна.
При цьому, у вищенаведеному наданому відповідачем документі зазначено, що речове право ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_6 припинено 05.02.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., індексний номер рішення: 243715.
Як вже було зазначено в позовній заяві, 05.02.2013 року цей житловий будинок був проданий позивачем громадянці ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Стаднік І.Л. (реєстровий номер 153).
Укладення договору послугувало підставою для припинення речового права (власності) на житловий будинок, складовою частиною якого є квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 .
Відповідно, продавши 05.02.2013 року житловий будинок, в якому знаходяться квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7 , які є його складовими частинами, позивач не могла залишитися власником цих квартир.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Таким чином, у зв`язку із відчуженням 05.02.2013 року житлового будинку, припинилося право власності позивача на цей будинок, включаючи квартири АДРЕСА_3 і АДРЕСА_7 , які є його складовими.
У зв`язку з цим, на думку представника позивача, відповідач не мав права нараховувати податок на нерухоме майно: квартири АДРЕСА_3 і АДРЕСА_2 за період 2020-2021 року, оскільки в цей період позивач не була власником цих об`єктів нерухомого майна.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна, по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковувався об`єкт нерухомого майна, а саме:
- квартира, загальною 119,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , дата державної реєстрації права власності 18.10.2009, частка власності 1;
- квартира, загальною площею 119,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_5 , дата державної реєстрації права власності 15.10.2009, частка власності 1.
Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_6 припинено 05.02.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., індексний номер рішення: 243715, у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Стаднік І.Л. (реєстровий номер 153).
19.06.2021 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено спірні податкові повідомлення-рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, а саме:
06.11.2025 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою, в якій зазначила, що вона не є власником об`єкта оподаткування, крім того, просила зняти нарахування податку на нерухоме майно та скасувати (відкликати) спірні ППР від 19.06.2025 року.
Відповіді від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату звернення до суду не отримала.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VII зі змінами та доповненнями, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до вимог підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.
Відповідно до положень пункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно вимог пункту 266.3.2 пункту 266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, відповідно пункту 266.7.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості та відповідної ставки податку.
База оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;_б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/ будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (підпункт 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України).
Відповідно до пункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України сільським, селищним, міським радам або радам об`єднаних територіальних громад надано право за рішенням на встановлення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості виключно залежно від місця розташування та типів об`єктів.
При цьому, положення підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Кодексу передбачають, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).
Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості та відповідної ставки податку (пункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 була власником нерухомого майна:
- квартира, загальною 119,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 , дата державної реєстрації права власності 18.10.2009, частка власності 1;
- квартира, загальною площею 119,8 кв.м, за адресою: АДРЕСА_5 , дата державної реєстрації права власності 15.10.2009, частка власності 1.
Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_6 припинено 05.02.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., індексний номер рішення: 243715, у зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та громадянкою ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Стаднік І.Л. (реєстровий номер 153).
Таким чином, суд вбачає, що з 05.02.2013 року ОСОБА_1 не є власником об`єктів оподаткування, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_8 , відтак не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, нарахованого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за 2020-2021 роки.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення від 19.06.2025 року, якими визначено суму податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" від 15.12.2025 року.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник