Справа № 990/71/26
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 березня 2026 року

м. Київ

справа №990/71/26

адміністративне провадження №П/990/71/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідачки Ханової Р.Ф.

суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Юрченко В.П.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

УСТАНОВИВ:

09 березня 2026 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі також - Комісія, відповідач), в якому позивач просить Суд:

- визнати протиправними дії Комісії щодо недопуску до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з обраної спеціалізації ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді, який успішно склав тестування когнітивних здібностей;

- зобов`язати Комісію допустити до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з обраної спеціалізації ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді, який успішно склав тестування когнітивних здібностей.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: Ханова Р. Ф. - головуючий суддя, судді: Бившева Л. І., Гончарова І.А., Олендер І. Я., Юрченко В.П.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що її подано з порушенням норм статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, згідно з частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється місячний строк (частина восьма статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Установлення процесуальних строків законом і судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

З аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що у випадку, коли особа вважає, що її права під час процедури проведення конкурсу на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", вона має право звернутися до суду в більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку, за відсутності поважних причин, позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, згідно з зазначеними нормами, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення його прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поняття «поважні причини пропуску процесуальних строків» є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Суд зауважує, що норми Кодексу адміністративного судочинства України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Отже, Суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин такого строку та наданих нею доказів, яким може бути надано відповідну правову оцінку Судом.

При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як випливає з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до Верховного Суду з вимогою про визнання протиправними дій щодо недопуску до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з обраної спеціалізації ОСОБА_1 як кандидата на посаду судді, який успішно склав тестування когнітивних здібностей. Проаналізувавши зміст адміністративного позову, Суд встановив, що фактично позивач не погоджується з рішенням Комісії №173/зп-25, яким затверджено кодовані та декодовані результати тестування когнітивних здібностей, складеного у межах кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду. Зазначене рішення прийнято та опубліковано Комісією 19 вересня 2025 року, проте з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 09 березня 2026 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

Звертаючи увагу на строки звернення до Суду з цим адміністративним позовом позивач у касаційній скарзі наголошує на тому, що лише 26 лютого 2026 року йому стало відомо про рішення Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 990/482/25, яким було визнано протиправними дії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо недопуску кандидатки на посаду судді до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання з обраної спеціалізації, попри те, що вона успішно склала тестування когнітивних здібностей, та зобов`язано Комісію допустити її до відповідного етапу кваліфікаційного іспиту.

Позивач стверджує, що до моменту ознайомлення з цим рішенням, він не мав об`єктивної можливості дізнатися про неправомірність дій відповідача, оскільки фактично сприйняв рішення Комісії про його недопуск до наступного етапу оцінювання як складову конкурсної процедури та не мав підстав вважати, що при його прийнятті було допущено порушення вимог законодавства.

ОСОБА_1 вказує на те, що він лише після ознайомлення з рішенням Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 990/482/25 отримав можливість належним чином оцінити характер дій Комісії та сформувати правову позицію щодо їх оскарження. До цього моменту, як стверджує позивач, у нього не було достатніх підстав вважати, що дії відповідача щодо недопуску його до наступного етапу конкурсу були здійснені з порушенням вимог законодавства, оскільки такі дії подавалися відповідачем як частина процедури проведення конкурсу.

Позивач наголошує на тому, що правова позиція, викладена у рішенні Верховного Суду у справі № 990/482/25, свідчить про те, що аналогічні дії відповідача вже були визнані судом протиправними, що підтверджує наявність підстав для звернення до суду з метою захисту його прав.

З огляду на викладене, позивач вважає обґрунтованим обчислення місячного строку звернення до суду саме з моменту його ознайомлення із зазначеним рішенням Верховного Суду, тобто з 26 лютого 2026 року, оскільки саме цього дня позивач ознайомився з рішенням Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 990/482/25, яким уперше було надано правову оцінку аналогічним діям Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та встановлено їх протиправність. Саме після ознайомлення з цим рішенням, як зазначає позивач, він об`єктивно дізнався про те, що дії відповідача щодо недопуску його до наступного етапу конкурсу можуть порушувати мої права та підлягати судовому оскарженню.

Суд звертає увагу на те, що фактично позивач стверджує, що строк звернення до Суду з цим адміністративним позовом повинен обчислюватися з 26 лютого 2026 року, проте в прохальній частині позову просить поновити йому строк для звернення до Суду з цим позовом.

Оцінивши наведені позивачем доводи щодо необхідності поновлення строку звернення до суду, Суд приходить до висновку про їх непереконливість із огляду на наступне.

Як зазначалося вище, поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та унеможливлюють своєчасне звернення до суду.

У Суду не виникає сумнівів щодо обізнаності позивача про наявність рішення, яким фактично ОСОБА_1 недопущено до наступного етапу ще у вересні 2025 року, з огляду на те, що саме наявність цього рішення позбавила позивача можливості взяти участь в наступному етапі кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.

Разом з тим позивач не оскаржував до суду рішення Комісії від 19 вересня 2025 року №173/зп-25 в межах строку визначеного Кодексом адміністративного судочинства України для такої категорії справ.

Крім того, Суд наголошує на тому, що здійснення провадження у справі №990/482/25, не позбавляло позивача можливості звернутися до суду у встановлений законом строк і не створювало жодних перешкод для реалізації його права на судовий захист.

Ухвалення судового рішення в іншій адміністративній справі (в цьому випадку у справі №990/482/25), навіть якщо в ній досліджувалися подібні обставини та правовідносини, не може вважатися обставиною, що визначає початок перебігу строку звернення до суду чи впливає на можливість своєчасного подання позову.

Обставини, на які посилається позивач, є правовою оцінкою іншого суду та не свідчать про існування будь-яких нових фактичних даних, що об`єктивно не могли бути йому відомі раніше. А посилання позивача на те, що саме з рішення у справі №990/482/25 він дізнався, що дії відповідача щодо недопуску його до наступного етапу конкурсу були здійснені з порушенням вимог законодавства, що змінює початок перебігу строку є необґрунтованими та невмотивованими. Обов`язок особи діяти добросовісно та своєчасно включає також належну турботу про захист своїх прав, зокрема шляхом отримання інформації про проведену процедуру та зміст оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведено, Суд вважає, що вказані позивачем обставини не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для своєчасного звернення до Суду з цим позовом і не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку. Відтак підстав для його поновлення Суд не вбачає.

Додатково Суд зауважує, що рішення Верховного Суду від 18 лютого 2026 року у справі № 990/482/25 не набрало законної сили, проте наявне рішення Верховного Суду, яким відмовлено в задоволенні позові при аналогічних обставинах та яке набрало законної сили (рішення від 19 листопада 2025 року у справі №990/497/25).

Таким чином, в порушення вимог частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач до позовної заяви не додав обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин пропуску строку.

Відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Всупереч вказаним положенням Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не надано документ про сплату судового збору або документ, який би підтверджував наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України" на 2026 рік з 01 січня 2026 року для працездатних осіб установлений прожитковий мінімум у розмірі 3328,00 гривень.

З огляду на те, що позовна заява містить одну вимогу немайнового характеру, судовий збір за подання такого позову становить 1331,20 гривень.

Реквізити для сплати судового збору: Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України(ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) UA0026007, код класифікації доходів бюджету 22030102, призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд) (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, зважаючи, що позовна заява ОСОБА_1 подана поза межами строку звернення до суду та не містить документа, який підтверджує сплату судового збору, останню слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення встановленого судом недоліку шляхом подання до суду обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку. Також позивачу необхідно надати документ, що підтверджує сплату судового збору, згідно з яким судовий збір зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України або ж навести доводи та надати докази, які підтверджують наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Встановити для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення цих недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді Л. І. Бившева

І. А. Гончарова

І. Я. Олендер

В.П. Юрченко