Справа № 161/4862/26
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4862/26
Провадження № 2-а/161/110/26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Рудської С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 11 лютого 2026 року серії АВ № 00009872,

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2026 року, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на те, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, оскільки маса вантажу з транспортним засобом становила 40 050,00 кг, тобто, в межах допустимої похибки 2% від максимально дозволеної маси вантажу 40 тон.

Також вказує, що оскаржуваній постанові не наведені відомості про типу транспортного засобу, марку, модель та державний номерний знак причепу.

Крім того зазначає, що наразі відсутня методика вимірювання поосьового навантаження щодо транспортних засобів, які перевозять рідкий або сипучий вантаж.

Додатково стверджує, що відповідальність за недостовірні відомості у ТТН має нести вантажовідправник, а не він, як керівника юридичної особи-перевізника.

Просить суд скасувати визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 11 лютого 2026 року серії АВ №00009872.

У письмовому відзиві представник відповідача позов заперечив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи слідує, що постановою головного спеціаліста відділу вровадження системи автоматичної фіксації порушень Управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Степаненка Михайла Володимировича від 11 лютого 2026 року серії АВ №00009872, Ріпу Олександра Івановича, як керівника ТОВ «Ріал-Сервіс» притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.132-1 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

У постанові вказано, що 11 лютого 2026 року о 07 год. 39 хв. на автодорозі Н-03, 264 км + 654 м, у Хмельницькій області, транспортний засіб DAF FTXF105, НОМЕР_1 , рухався загальною масою 42 120 кг, тобто, із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР. Перевищення загальної маси транспортного засобу становила 5,3% (2,12 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон.

Згідно наданої позивачем товарно-транспортної накладної від 10 лютого 2026 року №10/8116, автомобіль DAF FTXF105, НОМЕР_1 , з причіпом BODEX, АС0571XG, здійснював автомобільне перевезення із с. Семаківці Івано-Франківської області до с-ще Голованівська Кіровоградської області сої врожаю 2025 року, насипом, масою брутто 40,050 тон.

Дата та час завантаження та розвантаження вантажену у ТТН не зазначено. Наявні відмітки про вигрузку вантажу загальною масою 40,020 тон брутто.

Автомобільним перевізником зазначений ТОВ «Ріал-Сервіс», замовником перевезення - ТОВ «СТК», вантажовідправник ФОП ОСОБА_2 , вантажоодержувач ТОВ «Відродження».

Сторонами не заперечується той факт, що транспортний засіб DAF FTXF105, НОМЕР_1 , належить ТОВ «Ріал-Сервіс» (), керівником якого є позивач. Вказане також підтверджується перевіреними судом відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Позивач звернувся до суду 03 березня 2026 року, тобто, у строки передбачені частиною другою статті 286 КАС України.

Надаючи свою правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши надані відповідачем матеріали, які покладені в основу прийнятого рішення, суд дійшов висновку, що ним доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП.

Так, згідно частини другої статті 132-1 КУпАП, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

З наявної фотофіксації порушення слідує, що тягач мав дві осі, а напівпричів три осі.

Згідно положень п.22.5 ПДР, максимальна фактична маса транспортного засобу у вигляді двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом на дорогах державного значення становить 40 тон.

Згідно зафіксованих відповідачем відомостей про габаритно-ваговий контроль: кількість вісей - 5 шт.; спарені колеса - 2 вісь; відстань між вісями 1- 2: 3800 мм, 2-3: 5670 мм, 3-4: 1310 мм, 4-5: 1330 мм, навантаження на вісь 1 - 7250 кг, 2 - 12750 кг, 3 - 9200 кг, 4 - 9050 кг, 5 - 8550 кг, загальна маса - 46800 кг. висота - 3.81 м.; ширина - 2.56 м.; довжина - 14.94 м.; З урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу: загальна маса 42120 кг.

Вимірювання здійснювалося Приладом автоматичним для зважування дорожніх ТЗ у русі виробництва ТОВ «СЕА Електронікс Україна, типу «Інформаційно-телекомунікаційна система (ITC). "Автоматизована система зважування ТЗ в русі (WIM)". Підсистема вагового контролю транспортних засобів», який знаходиться Н-03 Житомир - Чернівці, км 246+654 /WIM 14/ GPS: 48.915028, 26.863615.

На прилад наявні сертифікати калібрування від 07 вересня 2025 року № UA/232/250916/000666 (в частині вимірювання відстані між осями), свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної технічки від 16 вересня 2025 року № 23-21/000170, від 16 вересня 2025 року №35-02/6566.

Отже, на переконання суду, відповідач належними та допустимими доказами довів суду факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу DAF FTXF105, НОМЕР_1 , більше ніж на 5% від максимально дозволених п.22.5 ПДР (40 тон).

Доводи позивача про зазначення належної маси вантажу та транспортного засобу у товарно-транспортній накладній спростовуються об`єктивними даними приладу автоматичного вимірювання ваги, сумнівів у показах якого суд не має.

До того ж суд вважає доречним посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 31.07.2019 р. у справі №802/518/17-а та зводиться до того, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Міркування позивача про не зазначення у спірній постанові відомостей про напівпричів, де безпосередньо перевозився вантаж, суд відхиляє, оскільки вимог про зазначення таких відомостей чинне законодавство не вимагає, а наявні відомості по тягач DAF FTXF105, НОМЕР_1 , в сукупності з фотофіксацією порушення, достатньо для однозначної ідентифікації транспортного засобу.

Щодо доводів позивача про відсутність методики вимірювання поосьового навантаження щодо транспортних засобів, які перевозять рідкий або сипучий вантаж, суд зазначає таке.

За приписами статті 4 і статті 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 671 "Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри, яких перевищують нормативні" виключено пункт 19 Порядку №879. який передбачав обов`язок територіальних органів Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Відтак, з огляду на виключення пункту 19 Порядку №879 у відповідача відсутній обов`язок під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, що відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року по справі №300/3504/21.

При цьому жодним нормативним актом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки, не встановлено обов`язок відповідача використовувати під час здійснення габаритно-вагового контролю методику при зважуванні тих чи інших видів вантажів, а отже вказані доводи позивача є безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що в його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, суд зазначає, що згідно частини першої статті 14-3 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Позивач, як керівник юридичної особи автомобільного перевізника, згідно положень частини другої статті 52 Закону України «Про автомобільний транспорт», під час здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зобов`язаний забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством.

Отже, саме на автомобільного перевізника покладений обов`язок забезпечення перевезення вантажу відповідно до вимог законодавства, в тому числі з дотриманням габаритно-вагових нормативів, передбачених ПДР.

Оскільки позивач, як керівник юридичної особи автомобільного перевізника, не забезпечив дотримання габаритно-вагових нормативів, передбачених ПДР, в його діях наявний склад правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, зокрема і його суб`єктивна сторона у вигляді необережності (ст.11 КУпАП).

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.132-1 КУпАП, а суд не знайшов суттєвих процесуальних порушень під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідно залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Керуючись ст.286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 11 лютого 2026 року серії АВ №00009872 залишити без задоволення, а вказану постанову залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, м. Київ, вул. Антоновича, буд.51, .

Повне судове рішення складено та підписано 16 березня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська