Справа № 200/447/26
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

13 березня 2026 року Справа №200/447/26

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кошкош О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Харченко Іван Іванович (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) звернувся через підсистему Електронний суд до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлене протоколом від 10.12.2025 №15/25 щодо відмови у наданні відстрочки від призову під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за його заявою від 02.06.2025; зобов`язання комісії з питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 2.06.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за пунктом 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 02.06.2025 ОСОБА_1 подана заява про надання відстрочки, а протоколом комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.06.2025 №15/7 ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від мобілізації. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.09.2025 по справі №200/4689/25 визнано протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлене Протоколом 10.06.2025 №15/7 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про відстрочку в мобілізації.

11.12.2025 позивачем отримано повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.10.2025 №15/1089 за яким Комісією розглянутий виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/4689/25 та відмовлено у задоволенні заяви від 02.06.2025, що оформлено Протоколом №15/25 від 10.12.2025 з підстав: не доведено факт самостійного виховання дітей до 18 років, строк дії доданого до заяви від 02.06.2025 роздруківки з електронного військово-облікового документа закінчився, заявником подана недостовірна інформація щодо його адреси АДРЕСА_3 .

Позивач вважає таку відмову протиправною.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.01.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.01.2026 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 надати до Донецького окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії: заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову під час мобілізації та поданих до неї документів від 02.06.2025 з додатками; протокол (витяг з протоколу) №15/25 від 10.12.2025 щодо ОСОБА_1 , а також всі докази які були або мали бути враховані у спірних правовідносинах.

Зобов`язано ОСОБА_1 у строк до 10.02.2026 повідомити суду місце фактичного проживання.

Станом на 03.03.2026 відповідач не надав відзив на адміністративний позов та витребувані судом документи.

Позивачем ухвала суду не виконана, відомостей щодо адреси проживання до суду не надано.

З наданих до суду документів вбачається, що позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації надавались судові рішення/ухвали постановлені суддею Мар`їнського районного суду Донецької області ОСОБА_2 . Позивач вважає наявним право на відстрочку в силу вимог пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, за приписами пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Позивач вважає, що у нього наявне право на відстрочку, оскільки ним подані рішення Мар`їнського районного суду Донецької області по справі №237/1239/22 щодо позбавлення матері батьківських прав на двох неповнолітніх синів.

Одним із мотивів спірного рішення (Протоколу №15/25 від 10.12.2025) про відмову у наданні відстрочки є не доведення факту самостійного виховання дітей до 18 років.

Із судових рішень, які прийняті суддею Мар`їнського районного суду Донецької області ОСОБА_2 вбачається наступне:

1) заочним рішенням від 07.07.2022 по справі №237/1239/22 (номер в ЄДРСР 105496502) розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Встановлено місце проживання та подальше самостійне виховання неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ОСОБА_1 ;

2) додатковим рішенням від 12.01.2023 по справі №237/1239/22 (номер в ЄДРСР 108517172) постановлено доповнити резолютивну частину рішення від 07.07.2022 абзацом: «Відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та неповнолітню дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 у матері ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 без позбавлення її батьківських прав». Прийняттю цього рішення слугувало повідомлення ОСОБА_1 про те, що мати ОСОБА_3 вивезла без його згоди сина ОСОБА_4 з України через кордон з Угорщиною;

3) ухвалою суду від 13.04.2023 по справі №237/1239/22 (номер в ЄДРСР 110267505) постановлено виправити описку в додатковому рішенні від 12.01.2023, а саме доповнено резолютивну частину прізвищем другого неповнолітнього сина ( ОСОБА_8 ), та змінено вислів «без позбавлення матері батьківських прав» на інший «із позбавленням матері батьківських прав».

Разом з цим, Рішенням Вищої ради правосуддя від 21 серпня 2025 року №1768/0/15-25 (https://www.hcj.gov.ua/en/doc/doc/54057) суддю Мар`їнського районного суду Донецької області ОСОБА_2 (відряджений до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області), якого обвинувачують у вчиненні кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років із конфіскацією майна, тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя. З рішення вбачається, що комісією розглянуто клопотання заступника Генерального прокурора про тимчасово відсторонення судді ОСОБА_2 від здійснення правосуддя у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності та набуттям статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 1141, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366, частиною другою статті 3761КК України.

У клопотанні зазначено, що ОСОБА_2 , обіймаючи посаду судді, будучи службовою особою, використав своє службове становище для вчинення кримінальних правопорушень, зокрема:

умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з іншими особами організовував фіктивні судові процеси в автоматизованій системі документообігу суду (АСДС) без реального подання позовів, сплати судового збору та участі сторін, ухвалюючи неправдиві судові рішення про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання дитини, що надавало військовозобов`язаним чоловікам підстави для відстрочки від мобілізації та для незаконного перетину державного кордону України під час воєнного стану;

вносив неправдиві відомості до АСДС, підписував електронні примірники судових рішень власним кваліфікованим електронним підписом (КЕП), давав незаконні вказівки підлеглим (помічникам судді, секретарям судових засідань, заступнику керівника апарату) на реєстрацію фіктивних справ, автоматизований розподіл, друк та засвідчення копій рішень гербовою печаткою суду, що забезпечувало видачу таких документів зацікавленим особам за грошову винагороду (наприклад 3000 доларів США за кожне рішення);

безпосередньо сприяв перешкоджанню законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, оскільки ухвалені ним рішення дозволяли військовозобов`язаним уникати призову, послаблюючи мобілізаційний потенціал держави, та сприяли незаконному перетину осіб через кордон з використанням судових документів як засобів;

використовував повноваження голови суду (виконувача обов`язків) для контролю над апаратом суду, забезпечення функціонування АСДС, видачі наказів та впливу на працівників, що полегшувало організацію злочинної схеми, включаючи повторне вчинення аналогічних правопорушень (наприклад у справах № 237/3699/24 та № 237/3818/24);

діяв з порушенням норм Конституції України (статті 17, 19, 65, 68, 124, 125), Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (статті 1, 2, 7, 9, 15, 23, 25, 48, 56), Кодексу суддівської етики (статті 1, 2, 5, 6), ЦПК України (статті 161, 175, 177, 178, 185, 187, 280) та інших норм, керуючись не принципом верховенства права, а корисливими мотивами, що підривало авторитет судової влади та сприяло вчиненню злочинів, передбачених частиною другою статті 28, частиною першою статті 1141, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 28, частиною першою статті 366, частиною другою статті 3761 КК України.

З наведеного вбачається, що надані позивачем судові рішення Мар`їнського районного суду Донецької області та зазначені як підстава для надання відстрочки від мобілізації, прийняті суддею ОСОБА_2 , який підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Позивачем у позовній заяві не зазначено жодного факту, який би свідчив, що він з урахуванням рішень суду по справі №237/1239/22 самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, що діти перебувають у нього на утриманні, що позивач здійснює догляд за дітьми, тощо. Навпаки, із додаткового рішення суду від 12.01.2023 по справі №237/1239/22 (номер в ЄДРСР 108517172) вбачається, що позивачем повідомлялось про те, що мати ОСОБА_3 вивезла без згоди ОСОБА_1 їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 з України через кордон з Угорщиною.

Отже, позивачем не повідомлено жодного факту, який міг би поставити під сумнів твердження відповідача щодо не доведення факту самостійного виховання дітей до 18 років.

У постанові від 05 грудня 2024 року у справі №200/1347/24 Верховний Суд наголошував, що відповідно до статей 2, 9 КАС України адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.

Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведення їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.

У вимірі обставин справи, з яких виник спір, суд має з`ясувати чи мало наслідком ухвалення рішень суду по справі №237/1239/22 суддею Мар`їнського районного суду Донецької області ОСОБА_2 , який підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, самостійне виховання позивачем двох неповнолітніх дітей, за умови того, що одним із мотивів прийняття спірного рішення є «не підтвердження факту самостійного виховання дітей до 18 років».

З метою всебічного та повного розгляду справи, суд постановив ухвалу від 03 березня 2026 року, якою зобов`язав ОСОБА_1 у строк до 11.03.2026 надати суду докази на підтвердження факту самостійного утримання та виховання дітей (а саме довідки з виховних закладів, довідку з місця проживання, акт обстеження житлово-побутовий умов органу опіки та піклування, довідку органу опіки та піклування про проживання дітей з одним із батьків, тощо); крім того зобов`язав повідомити місце фактичного проживання.

10 березня 2026 року від позивача надійшли пояснення, в яких викладені обставини, що виникли після ухвалення спірного рішення. Разом з цим, будь-які докази, перелік яких зазначено в ухвалі від 03.03.2026, до суду не надано.

Позивач зазначив, що предметом оскарження є рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлене Протоколом №15/25 від 10.12.2025, яке не надано позивачу, що унеможливлює встановити предмет доказування.

Суд вважає таке посилання неприйнятним, оскільки позивачем до позовної заяви додано повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.12.2025 №15/1089, яке містить повний витяг із спірного Протоколу від 10.12.2025 №15/25, зокрема, мотиви відмови у наданні відстрочки.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем надано копію повного Протоколу ІНФОРМАЦІЯ_3 №15/25 від 10.12.2025 про відмову у наданні відстрочки від мобілізації, в якому зазначені аналогічні мотиви відмови.

Отже, за результатом розгляду пояснень позивача від 09.03.2026 судом не встановлено, а позивачем не зазначено поважних причин щодо не надання доказів на підтвердження факту самостійного утримання та виховання дітей (а саме довідки з виховних закладів, довідку з місця проживання, акт обстеження житлово-побутовий умов органу опіки та піклування, довідку органу опіки та піклування про проживання дітей з одним із батьків, тощо).

Згідно вимог п.9 ч.1ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Враховуючи те, що позивачем не виконана ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 03.03.2026, а саме не подані витребувані судом докази на підтвердження факту самостійного утримання та виховання дітей, а поважні причин неможливості виконати ухвалу не повідомлено, суд, з урахуванням вимог п.9 ч.1 ст.240 КАС України, залишає позов без розгляду.

Керуючись ст.ст.80,240 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.256 КАС України та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення у спосіб подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.О. Кошкош