Справа № 260/8714/25
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 березня 2026 року

м. Київ

справа №260/8714/25

адміністративне провадження № К/990/8512/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Білак М.В., Єресько Л.О.,

перевірив касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, спонукання до вчинення дій.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням військовослужбовців, премій, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 p., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 та додатків 1,6, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення за період з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням військовослужбовців, премій, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 p., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 та додатків 1, 6, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щомісячних видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, премій, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням військової служби за період з 29.01.2020 року по 20.05.2023 року, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням військовослужбовців, премій, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 p., встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 та додатків 1, 6, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстави несплати судового збору.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу повернуто заявникові.

25 лютого 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у цій справі.

Заявник касаційної скарги просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 328 КАС України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржуване рішення суду першої інстанції не було переглянуто в суді апеляційної інстанції, адже судом апеляційної інстанції було повернуто апеляційну скаргу відповідачеві.

З огляду на те, що частиною першою статті 328 КАС України передбачено право на оскарження рішення суду першої інстанції лише після апеляційного перегляду справи, тому рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо оскарження в суді касаційної інстанції ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року слід зазначити наступне.

Згідно з частиною третьої статті 328 КАС України у касаційному порядку може бути оскаржена, зокрема, ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Абзацом другим частини четвертої статті 328 КАС України зазначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Як встановлено Судом, заявник касаційної скарги оскаржує ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року, якою апеляційну скаргу повернуто заявникові у зв`язку з невиконання вимоги ухвали про без руху від 04 лютого 2026 року, а саме у зв`язку із несплатою судового збору.

В касаційній скарзі військова частина НОМЕР_2 зазначає, що військова частина, у межах строку на усунення недоліків апеляційної скарги, продемонстрував суду добросовісну поведінку щодо направлення заяви до начальника забезпечувального фінансового органу про надання бюджетних асигнувань для сплати судового збору за подання апеляційної скарги до апеляційного адміністративного суду, що є належним підтвердженням наміру виконати обов`язок щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справі.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що чинне законодавство передбачає обов`язок вчинення процесуальних дій у відповідь на ухвалу про без руху.

Усвідомлюючи неможливість виконати вимоги ухвали про без руху у встановлений судом строк, учасник справи мав можливість використати процесуальний інструмент, передбачений приписами частини другої статті 121 КАС України, а саме звернення із заявою про продовження процесуального строку, встановленого судом.

Продовженням строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у встановлений судом строк.

З історії руху цієї справи вбачається, що скаржник скористався таким процесуальним інструментом, проте суд апеляційної інстанції ухвалою від 24 лютого 2026 року відмовив у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про продовження процесуального строку.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що відповідно до частини третьої статті 2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

За приписами статті 8 КАС України адміністративний суд зобов`язаний забезпечити процесуальну рівність сторін. При цьому суд повинен: не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою; однаково вимагати від сторін виконання їхніх процесуальних обов`язків; однаковим чином застосовувати до сторін заходи процесуальної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 121 КАС України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Продовження строку є надання нового строку на вчинення процесуальної дії, яка не була з поважної причини вчинена у заздалегідь встановлений судом строк.

Метою продовження процесуального строку, встановленого судом, є сприяння особі у реалізації процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку. Доцільність продовження процесуального строку обумовлюється рівнем ймовірності, наскільки таке продовження буде ефективним у контексті не тільки реалізації особою процесуального права та/або виконанні процесуального обов`язку, а й правової визначеності учасників правовідносин, спір між якими вирішується із застосуванням процесуальних засобів.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі наголосив, що безпідставне продовження строків на усунення недоліків апеляційної скарги може призвести до порушення розумного строку розгляду адміністративної справи, затягування строку набрання законної сили рішенням суду першої інстанції у даній справі, що відповідно призведе до надання незаконної переваги одній зі сторін судового процесу.

Своєю чергою Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для продовження процесуального строку, оскільки звертаючись із заявою про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги, скаржник не навів обставин та не надав доказів, які б підтверджували, що у разі надання додаткового часу вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху могли бути виконані. Зокрема, не наведено відомостей про фактичну наявність коштів для сплати судового збору, про прийняття рішень щодо їх виділення або про визначені строки завершення відповідних процедур після подання заяви до начальника забезпечувального фінансового органу про надання бюджетних асигнувань для сплати судового збору .

За таких обставин заява про продовження процесуального строку не містило обґрунтування реальної можливості усунення виявлених недоліків у майбутньому, а отже не відповідало меті, з якою процесуальний строк може бути продовжений. Надання додаткового часу за відсутності підтвердження можливості виконання процесуального обов`язку не забезпечувало б ефективності судового розгляду та суперечило б принципам процесуальної рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Щодо невиконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху та, як наслідок, повернення апеляційної скарги ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року слід зазначити наступне.

Так, статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Отже, наведеними положеннями КАС України чітко обумовлений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Перевіривши зміст поданої касаційної скарги, колегія суддів констатує, що в касаційній скарзі не містяться жодних аргументів щодо неправомірного повернення апеляційної скарги ухвалою від 24 лютого 2026 року.

Сама по собі незгода з ухвалою суду апеляційної інстанції від 24 лютого 2026 року про повернення апеляційної скарги без указання в касаційній скарзі яких процесуальних порушень припустився суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваного процесуального судового рішення своєю чергою свідчить про необґрунтованість самої поданої касаційної скарги.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо, зокрема, суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

У частині другій цієї статті встановлено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія зазначеної норми поширюється, зокрема, на оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги.

Таким чином, оскаржуване судове рішення є вмотивованим і таким, що ґрунтується на законі, зокрема положеннях пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України. Правильне застосування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у цій справі.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року та ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, спонукання до вчинення дій.

2. Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС "Електронний кабінет" (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.А. Уханенко М.В. Білак Л.О. Єресько