Справа № 420/2662/26
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2662/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А. розглянувши у письмовому провадженні в приміщені суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.12.2025 № 174 "Про результати службового розслідування" в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності%

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2025 № 294 «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 ».

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 повернути позивачу кошти, що були фактично утримані з його грошового забезпечення на підставі пункту 2 наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 26.12.2025 № 294. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19.04.2024 по 11.04.2025 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (далі - Відповідач 1) на посаді начальника відділення персоналу та стройового.

Наказом Генерального Штабу ЗС України від 22.03.2025 року № 287 (по особовому складу) його було переведено на посаду помічника начальника оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_2 .

З 22.03.2025 проходить службу на посаді помічника начальника оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_2 .

Після того, як до військової частини НОМЕР_1 надійшов витяг з вищезазначеного наказу Начальника Генерального Штабу ЗС України, командиром військової частини НОМЕР_1 було створено комісію щодо прийому-передачі посади, яку я обіймав, було визначено особу, яка приймала від нього посаду. Було складено акт приймання-передачі посади.

В присутності комісії та особи, яка приймала посаду, він передав всі матеріальні цінності, за які відповідав, та службову документацію.

Під час здавання посади ніяких питань щодо виявлених недоліків або відсутності документації не виникало.

Згодом, на адресу військової частини НОМЕР_2 надійшов лист та витяг з оскаржуваного наказу. У листі зазначається, що внутрішнім аудитом військової частини НОМЕР_1 було виявлено факти зайвої виплати додаткової винагороди, які відбулися внаслідок нібито неналежного виконання обов`язків з боку позивача на суму 384 907,08 коп.

З наказу вбачається що мали місце факти виплата військовослужбовцям, які фактично не залучалися до виконання завдань, суми збитків занесені до книги нестач в/ч НОМЕР_1 .

Але в таких випадках, повернення зайвих виплат (переплат) відбувається самими військовослужбовцями, причому в добровільному порядку, а не стягується з колишнього начальника відділення персоналу та стройового.

З наказу та Акту вбачається, що вся вина за переплату покладена на нього одноосібно, незважаючи на те, що накази, які покладені в основу розслідування, погоджувало ряд посадових осіб, в тому числі начальник фінансово-економічної служби.

Вказує, що не згоден із такими висновками і не визнає свою вину, та допускає, що якщо і були такі факти зайвої виплати, то не з його вини, можливо, інших посадових осіб військової частини. Розслідування є необ`єктивним, та упередженим, та він не приймав участі у проведенні цього розслідування, не мав змоги надавати пояснення, що є грубим порушенням.

Отримавши дані матеріали, командиром військової частини НОМЕР_2 було видано наказ , яким притягнуто до повної матеріальної відповідальності; занесено суми збитків до книги нестач в/ч НОМЕР_2 (повторно, що призводить до подвійного обліку одних і тих же збитків у різних військових частинах).

Зазначений наказ командира військової частини НОМЕР_2 щодо притягнення його до матеріальної відповідальності є похідним від попереднього наказу, на його підставі з позивача утримуються кошти, та таким, що порушує його права.

Крім того, цей наказ також є незаконним;

У пункті 1 наказу вказано про притягнення до повної матеріальної відповідальності згідно з частиною 3 статті 11 Закону.

Однак, сама описова частина наказу № 294 (як і попередній наказ в/ч НОМЕР_1 ) стверджує, що збитки допущені внаслідок «неналежного виконання ним своїх службових обов`язків». Неналежне виконання (необережність) згідно із Законом №160-ІХ передбачає обмежену, а не повну відповідальність. Повна відповідальність вимагає доведення умислу, про який у тексті наказу не йдеться.

Командир в/ч НОМЕР_2 видав наказ лише на підставі матеріалів, надісланих із в/ч НОМЕР_1 . Він не перевірив факт порушення права позивача на надання пояснень під час розслідування у попередній частині та на зазначену очевидну наявність протиріч (між умислом та навмисними діями).

Звертає увагу, що у його посадових обов`язках, відсутні повноваження щодо здійснення фінансового контролю, натомість такі обов`язки є у начальника фінансово-економічної служби частини.

Отже, службове розслідування проведене не об`єктивно, упереджено, з порушеннями діючого законодавства, наказ про його результати є незаконним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 09.02.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від представника військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позов у якому він позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні з підстав того, що частиною 3, статті 11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб" визначено, що командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Вищевказана норма не наділяє командира військової частини НОМЕР_2 повноваженнями приймати альтернативні рішення, так само ставити під сумнів акт службового розслідування, матеріали службового розслідування, наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.

Відповідно видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 26.12.2025 № 294 «Про притягнення до матеріальної відповідальності майора ОСОБА_1 ».

Відповідач військова частина НОМЕР_1 надав до суду відзив у якому позовні вимоги не визнав та вказав, що у вересні-жовтні 2025, під час проведення внутрішнього аудиту діяльності військової частини НОМЕР_1 представником 3 територіального управління внутрішнього аудиту виявлено факти зайвої виплати додаткової винагороди (в розмірі 30,00 тис. грн.) за періоди перебування військовослужбовців у відпустках або на лікуванні на загальну суму 230495,42 грн. (Двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп.) та факти зайвої виплати додаткової винагороди (в розмірі 50,00 тис. грн.) військовослужбовцям, які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) в ході виконання бойових (спеціальних) завдань, на загальну суму 316580,62 грн. (Триста шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят грн. 62 коп.)

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2025 №1289 було проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

В ході службового розслідування встановлено, що командири підрозділів військової частини НОМЕР_1 подавали рапорти на виплату додаткової винагороди, у яких вірно були визначені періоди їх виплати підлеглому особовому складу. Однак, колишнім начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 невірно були зазначені періоди виконання особовим складом бойових (спеціальних) завдань в наступних наказах командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " від 04.06.2024 № 474, від 01.08.2024 № 677, від 01.11.2024 № 1024. Проекти цих наказів та додатки до них, в яких зазначені невірні періоди виконання бойових (спеціальних) завдань, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 що засвідчено його підписом. В подальшому, на підставі цих наказів було здійснено невірне нарахування додаткової винагороди особовому складу, що спричинило зайве витрачання бюджетних коштів на суму 230495,42 грн. (двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп.).

Окрім того, встановлено, що військовослужбовцям, згідно Довідки-розрахунку від 04.12.2025 вх.№1414, які не залучалися до оперативного (бойового) управляння військовими частинами (підрозділами), здійснена переплата додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис. грн.) наступним чином:

Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_3 від 01.08.2024 №385 солдат ОСОБА_3 з 01.07 по 17.07.2024 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі 47 оіб ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з інженерної розвідки річок Лопань, АДРЕСА_1 , Уда, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Відповідно до абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260 солдату ОСОБА_3 за період з з 01.07 по 17.07.2024 передбачено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 30,00 тис.грн.). Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 № 677 зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2024 № 766 солдату ОСОБА_3 за період з 01.07 по 17.07.2024 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 15354,83 грн. (в тому числі: військовий збір - 164,52 грн., ПДФО - 1974,19 грн., ЄСВ - 2412,90 грн.).

Аналогічно, встановлено ще 15 випадків переплати додаткової грошової винагороди.

Таким чином здійснена зайва виплата додаткової винагороди (в розмірі 50,00 тис. грн.) військовослужбовцям, які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) на загальну суму 316580,62 грн. (триста шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят грн. 62 коп.) в тому числі: сума виплати 222737,09 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот тридцять сім грн. 09 коп.), військовий збір 3391,94 грн. (три тисячі триста дев`яносто одна грн. 94 коп.), податок з доходів фізичних осіб 40703,21 грн. (сорок тисяч сімсот три грн. 21 коп.), єдиний соціальний внесок 49748,38 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок вісім грн. 38 коп.)

Накази командира військової частини НОМЕР_1 «Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » від 01.08.2024 № 677, від 26.09.2024 № 893, від 01.11.2024 № 1024, від 04.12.2024 № 1172, від 05.01.2025 № 12, "Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024.№ 677" від 23.08.2024 № 766, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 що засвідчено його підписом.

Під час відпрацювання проектів наказів майором ОСОБА_1 були допущені порушення вимог абз.14 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення № 260 (у редакції на відповідний період), а саме: вказані в наказах військовослужбовці для виплати додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), зазначені як військовослужбовці, що виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно..., що суперечить отриманим довідкам з військових частин, до складу яких ці військовослужбовці були відряджені.

Вина майора ОСОБА_1 виражається у формі недбалого ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, а саме: обов`язків під час підготовки проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та невиконання вимог пункту 2.8.1.3 наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40 Про затвердження Інструкції з діловодства у Збройних Силах України.

Підсумовуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що будь-яких неправомірних дій з боку військової частини НОМЕР_1 по відношенню до Позивача здійснено не було, а оскаржуваний наказ виданий у повній відповідності до норм чинного законодавства України.

Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

Дослідивши зміст заяв по суті справи, надані до суду письмові докази у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 19.04.2024 року по 11.04.2025 року проходив військову службу у військовому званні майор у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 , з 22.03.2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді помічника начальника оперативного відділення штабу.

На підставі рапорту помічника командира частини з фінансово-економічної роботи-начальника фінансово-економічної служби к-на ОСОБА_4 наказом командира в/ч НОМЕР_1 №1289 від 01.1.2.2025 року призначено службове розслідування стосовно виявленої переплати додаткової грошової винагороди в розмірі 30000грн. та 50000грн. у 2023-2024 роках в ході проведення внутрішнього аудиту діяльності військової частини НОМЕР_1 представниками НОМЕР_4 територіального управління внутрішнього аудиту.

За результатом службового розслідування складений акт, у висновках якого зазначено, що власна неуважність, неналежне виконання обов`язків військової служби майором ОСОБА_1 та невірне розуміння ним керівних документів, які регламентують порядок виплати додаткової винагороди, стало наслідком підготовки з порушеннями проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що спричинило збитки, які нанесені внаслідок зайвої виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на загальну суму 384907,08 грн. (триста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім грн. 08 коп.) та надлишково сплачених податків в загальній сумі: військовий збір 5861,53 грн. (П`ять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 53 коп.), податок з доходів фізичних осіб 70338,33 грн. (Сімдесят тисяч триста тридцять вісім грн, 33 коп.), єдиний соціальний внесок 80969,10 грн. (Вісімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 10 коп.).

З матеріалів службового розслідування вбачається, що проведенню вказаного розслідування передувало отримання результатів аудиту використання коштів та майна військової частини НОМЕР_1 представниками третього управляння внутрішнього аудиту яким були виявлені наступні порушення:

вимог абз.16, 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260 (у редакції на відповідний період), а саме військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалися виплати додаткової винагороди, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.

вимог абз,14 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення № 260 (у редакції на відповідний період), військовослужбовцям, які не здійснювали оперативне (бойове) управління військовими частинами (підрозділами)..., але військовою частиною здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.

За результатами проведеної роботи, станом на 04.12.2025, залишилось не прийнятим рішення, щодо відшкодування зайвих виплат додаткової винагороди з наступних розрахунків:

згідно Довідки - розрахунку від 04.12.2025 вх.№ 1413 (додаток 6) здійснена зайва виплата додаткової винагороди (в розмірі 30,00 тис. грн.) за періоди перебування військовослужбовців у відпустках або на лікуванні на загальну суму 230495,42 грн. (двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп,), в тому числі: сума виплати 162169,99 грн. (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят дев`ять грн. 99 коп.), військовий збір 2469,59 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять гри. 59 коп.), податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн. 12 коп.), єдиний соціальний внесок 36220,72 грн. (тридцять шість тисяч двісті двадцять грн. 72 коп.);

згідно Довідки - розрахунку від 04.12.2025 вх.№1414 здійснена зайва виплата додаткової винагороди (в розмірі 50,00 тис. грн.) військовослужбовцям, які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) на загальну суму 316580,62 грн. (триста шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят грн. 62 коп.) в тому числі: сума виплати 222737,09 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот тридцять сім грн. 09 коп.), військовий збір 3391,94 грн. (три тисячі триста дев`яносто одна грн. 94 коп.), податок з доходів фізичних осіб 40703,21 грн. (сорок тисяч сімсот три грн. 21 коп.), єдиний соціальний внесок 49748,38 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок вісім грн. 38 коп.)

В результаті чого надлишково сплачено податків в загальній сумі: військовий збір 5861,53 грн. (п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 53 коп.), податок з доходів фізичних осіб 70338,33 грн. (сімдесят тисяч триста тридцять вісім грн. 33 коп.), єдиний соціальний внесок 80969,10 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 10 коп.).

Начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини (на той час майором ОСОБА_2 ) на підставі рапортів командирів підрозділів, особисто відпрацьовувалися проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", та встановлено, що військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалася переплата додаткової винагороди.

Також встановлено, що командири підрозділів військової частини НОМЕР_1 подавали рапорти на виплату додаткової винагороди, у яких вірно були визначені періоди їх виплати підлеглому особовому складу. Однак, колишнім начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 невірно були зазначені періоди виконання особовим складом бойових (спеціальних) завдань в наказах командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ". Проекти цих наказів та додатки до них, в яких зазначені невірні періоди виконання бойових (спеціальних) завдань, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом. В подальшому, на підставі цих наказів було здійснено невірне нарахування додаткової винагороди особовому складу, що спричинило зайве витрачання бюджетних коштів на суму 230495,42 грн, (Двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп.) в тому числі: сума виплати (завдані збитки) в сумі 162169,99 грн. (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят дев`ять грн. 99 коп.) та надлишково сплачені податки: військовий збір 2469,59 грн. (Дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять грн. 59 коп.), податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн. (Двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн. 12 коп.), єдиний соціальний внесок 36220,72 грн. (Тридцять шість тисяч двісті двадцять грн. 72 коп.)

Встановлено, що зазначеним військовослужбовцям, згідно Довідки- розрахунку від 04.12.2025 вх.№1414, які не залучалися до оперативного (бойового) управляння військовими частинами (підрозділами), здійснена переплата додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.) наступним чином:

Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_3 від 01.08.2024 №385 (додаток 46) солдат ОСОБА_3 з 01.07 по 17.07.2024 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі 47 оіб ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з інженерної розвідки річок Лопань, АДРЕСА_1 , Уда, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Відповідно до абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260 солдату ОСОБА_3 за період з з 01.07 по 17.07.2024 передбачено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 30,00 тис.грн.). Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 № 677 (додаток 22) зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2024 № 766 (додаток 47) солдату ОСОБА_3 за період з 01.07 по 17.07.2024 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 15354,83 грн. (в тому числі: військовий збір - 164,52 грн., ПДФО - 1974,19 грн., ЄСВ - 2412,90 грн.).

Аналогічно, встановлено ще 15 випадків передплати додаткової грошової винагороди:

За результатом висновків акту службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 виданий наказ №174 від 08.12.2025 «Про результати службового розслідування» яким наказано помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи -начальнику фінансово-економічної служби капітану ОСОБА_5 завдані збитки в розмірі 384907.08 грн. (Триста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім грн. 08 коп.), які нанесені внаслідок неправомірної виплати додаткової винагороди облікувати до Книги обліку нестач та до Книги грошових стягнень та нарахувань встановленим порядком.

Провести взаємозалік розрахунків по військовому збору, податку з доходів фізичних осіб та единому соціальному внеску, що відобразити в звітності шляхом складення коригуючих (уточнюючих) форм звітності за відповідні періоди в загальній сумі 162168,96 грн. (Сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят вісім грн. 96 коп.).

Заступнику командира частини - начальнику відділення підготовки полковнику ОСОБА_6 в термін до 12.12.2025 підготувати та надіслати відповідні матеріали командиру військової частини НОМЕР_2 для вирішення питання про притягнення майора ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 384907,08 грн. (Триста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім грн. 08 коп.).

Вказаний наказ та матеріали службової перевірки були направлені до нового місця служби позивача у військову частину НОМЕР_2 .

Також командиром військової частини НОМЕР_2 26.12.2025 року виданий наказу №294 яким наказано помічника начальника оперативного відділу майора ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності у розмірі 384907,08грн. Начальнику фінансово-економічної служби -головному бухгалтеру стягувати завдані державі збитки у сумі 384 907грн.08коп. щомісяця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення майора ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з наказом командира в/ч НОМЕР_2 №294 від 26.12.2025 року та командира в/ч НОМЕР_1 №174 від 08.12.2025 року, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано нормами Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України", Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст. 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України визначає Порядок, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок; у редакції, чинній на момент проведення службового розслідування).

Приписами пунктів 1,2 Розділу ІІ Порядку визначені підстави для призначення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Службове розслідування не призначається якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування (пункт 1 Розділу ІІІ Порядку).

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Пунктом 13 Розділу ІІІ встановлено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Пунктом 1 Розділу V Порядку передбачено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до пункту 3 Розділу V Порядку, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

Відповідно п. 6 Розділу V Порядку після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Особливості проведення службового розслідування за фактами завдання державі матеріальної шкоди визначені у положеннях Розділу VIІІ Порядку, де указано, що у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (п.1 Розділу VIІІ Порядку).

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду (п.3 Розділу VIІІ Порядку).

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини (п.3 Розділу VIІІ Порядку).

Пунктом 7 Розділу І Порядку встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Пунктами 4, 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частинами 1-4 статті 3 Закону №160-ІХ встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Види матеріальної відповідальності розмежовані законодавцем на обмежену матеріальну відповідальність (ст.5 Закону №160-ІХ), повну матеріальну відповідальність (ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ), підвищену матеріальну відповідальність (ч.3 ст.6 Закону №160-ІХ).

Так, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України від 03.10.2019р. №160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Отже, кваліфікуючою ознакою обмеженої матеріальної відповідальності є завдання військовослужбовцем шкоди з необережності за виключенням випадків, котрі охоплюються повною матеріальної відповідальністю чи підвищеною матеріальної відповідальністю.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

З наведеного слідує, що настання повної матеріальної відповідальності за п.1 ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ (у тому числі і за здійснення надлишкових виплат грошових коштів) обумовлено законодавцем одночасно як виною відповідного військовослужбовця у настанні збитків, так і умислом цього військовослужбовця на настання збитків, тобто усвідомлення військовослужбовцем (або існування стану фізичної неможливості неусвідомлення військовослужбовцем) того, що саме такі форма, зміст та характер конкретного діяння військовослужбовця об`єктивно здатні призвести до збитків або створити умови, за яких ці збитки невідворотно/неминуче настануть і прагнення до настання таких наслідків.

Статтею 8 Закону №160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.

Так, згідно вказаної статті Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч. 5 ст. 8 Закону №160-ІХ).

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності. (ч. 6 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. (ч. 7 ст. 8 Закону №160-ІХ).

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди. (ч. 8 ст. 8 Закону №160-ІХ).

Частиною 2 статті 11 Закону №160-ІХ визначено, що якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №160-ІХ стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Аналіз викладених норм, дає підстави вважати, що підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Таким чином, законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, тому суд вважає, що відповідачем має бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями та заподіяною шкодою.

Відповідно до матеріалів справи, висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування.

Як свідчать матеріали справи, за результатами результатом аудиту використання коштів та майна військової частини НОМЕР_1 представниками третього управляння внутрішнього аудиту були виявлені наступні порушення:

вимог абз.16, 22 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260 (у редакції на відповідний період), а саме військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалися виплати додаткової винагороди, що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.

вимог абз,14 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення № 260 (у редакції на відповідний період), військовослужбовцям, які не здійснювали оперативне (бойове) управління військовими частинами (підрозділами)..., але військовою частиною здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів.

За результатами проведеної роботи, станом на 04.12.2025, залишилось не прийнятим рішення, щодо відшкодування зайвих виплат додаткової винагороди з наступних розрахунків:

згідно Довідки - розрахунку від 04.12.2025 вх.№ 1413 (додаток 6) здійснена зайва виплата додаткової винагороди (в розмірі 30,00 тис. грн.) за періоди перебування військовослужбовців у відпустках або на лікуванні на загальну суму 230495,42 грн. (двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп,), в тому числі: сума виплати 162169,99 грн. (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят дев`ять грн. 99 коп.), військовий збір 2469,59 грн. (дві

тисячі чотириста шістдесят дев`ять гри. 59 коп.), податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн. (двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн. 12 коп.), єдиний соціальний внесок 36220,72 грн. (тридцять шість тисяч двісті двадцять грн. 72 коп.);

згідно Довідки - розрахунку від 04.12.2025 вх.№1414 здійснена зайва виплата додаткової винагороди (в розмірі 50,00 тис. грн.) військовослужбовцям, які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) на загальну суму 316580,62 грн. (триста шістнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят грн. 62 коп.) в тому числі: сума виплати 222737,09 грн. (двісті двадцять дві тисячі сімсот тридцять сім грн. 09 коп.), військовий збір 3391,94 грн. (три тисячі триста дев`яносто одна грн. 94 коп.), податок з доходів фізичних осіб 40703,21 грн. (сорок тисяч сімсот три грн. 21 коп.), єдиний соціальний внесок 49748,38 грн. (сорок дев`ять тисяч сімсот сорок вісім грн. 38 коп.)

В результаті чого надлишково сплачено податків в загальній сумі: військовий збір 5861,53 грн. (п`ять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 53 коп.), податок з доходів фізичних осіб 70338,33 грн. (сімдесят тисяч триста тридцять вісім грн. 33 коп.), єдиний соціальний внесок 80969,10 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 10 коп.).

Начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини (на той час майором ОСОБА_2 ) на підставі рапортів командирів підрозділів, особисто відпрацьовувалися проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", та встановлено, що військовослужбовцям за періоди їх перебування у відпустках або на лікуванні здійснювалася переплата додаткової винагороди, та особам які не залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) в ході виконання бойових (спеціальних) завдань.

Також встановлено, що командири підрозділів військової частини НОМЕР_1 подавали рапорти на виплату додаткової винагороди, у яких вірно були визначені періоди їх виплати підлеглому особовому складу. Однак, колишнім начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 невірно були зазначені періоди виконання особовим складом бойових (спеціальних) завдань в наказах командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " Проекти цих наказів та додатки до них, в яких зазначені невірні періоди виконання бойових (спеціальних) завдань, були розроблені колишнім начальником відділення персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 , що засвідчено його підписом. В подальшому, на підставі цих наказів було здійснено невірне нарахування додаткової винагороди особовому складу, що спричинило зайве витрачання бюджетних коштів на суму 230495,42 грн, (Двісті тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять грн. 42 коп.) в тому числі: сума виплати (завдані збитки) в сумі 162169,99 грн. (сто шістдесят дві тисячі сто шістдесят дев`ять грн. 99 коп.) та надлишково сплачені податки: військовий збір 2469,59 грн. (Дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять грн. 59 коп.), податок з доходів фізичних осіб 29635,12 грн. (Двадцять дев`ять тисяч шістсот тридцять п`ять грн. 12 коп.), єдиний соціальний внесок 36220,72 грн. (Тридцять шість тисяч двісті двадцять грн. 72 коп.)

Встановлено, що зазначеним військовослужбовцям, згідно Довідки- розрахунку від 04.12.2025 вх.№1414, які не залучалися до оперативного (бойового) управляння військовими частинами (підрозділами), здійснена переплата додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.) наступним чином:

Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_3 від 01.08.2024 №385 (додаток 46) солдат ОСОБА_3 з 01.07 по 17.07.2024 виконував бойові (спеціальні) завдання у складі 47 оіб ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " з інженерної розвідки річок Лопань, АДРЕСА_1 , Уда, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 . Відповідно до абз. 16 п. 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення №260 солдату ОСОБА_3 за період з з 01.07 по 17.07.2024 передбачено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 30,00 тис.грн.). Однак, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 № 677 (додаток 22) зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2024 № 766 (додаток 47) солдату ОСОБА_3 за період з 01.07 по 17.07.2024 військовою частиною НОМЕР_1 здійснено виплату додаткової винагороди (з розрахунку 50,00 тис.грн.), що призвело до зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 15354,83 грн. (в тому числі: військовий збір - 164,52 грн., ПДФО - 1974,19 грн., ЄСВ - 2412,90 грн.).

Аналогічно, встановлено ще 15 випадків передплати додаткової грошової винагороди:

Службовим розслідування встановлено, що власна неуважність, неналежне виконання обов`язків військової служби майором ОСОБА_1 та невірне розуміння ним керівних документів, які регламентують порядок виплати додаткової винагороди, стало наслідком підготовки з порушеннями проектів наказів командира військової частини НОМЕР_1 "Про здійснення виплати додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 ", що спричинило збитки, які нанесені внаслідок зайвої виплати додаткової винагороди військовослужбовцям на загальну суму 384907,08 грн. (триста вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сім грн. 08 коп.) та надлишково сплачених податків в загальній сумі: військовий збір 5861,53 грн. (П`ять тисяч вісімсот шістдесят одна грн. 53 коп.), податок з доходів фізичних осіб 70338,33 грн. (Сімдесят тисяч триста тридцять вісім грн, 33 коп.), єдиний соціальний внесок 80969,10 грн. (Вісімдесят тисяч дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 10 коп.).

Позивач не погоджується з діями відповідача щодо притягнення його до повної матеріальної відповідальності, не згоден з покладенням вини на нього одноособово, утримання зайво отриманих коштів проводиться тими особами які їх помилково отримали, умисел на заподіяння шкоди службовим розслідуванням не встановлено, порушено його право на подачу пояснень під час службового розслідування.

Втім, на переконання відповідача вина позивача та причинний зв`язок є очевидними, так як наявність відповідного погодження з боку начальника відділення персоналу та стройового майора ОСОБА_1 на наказах, стало підставою для підписання командиром військової частини НОМЕР_1 цих наказів, які стали підставою для проведення безпідставних виплат.

Надаючи оцінку наведених доводам сторін, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 вступу Статуту Внутрішньої служби ЗСУ Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Судом встановлено, що згідно змісту наказів командира військової частини НОМЕР_1 : №12 від 05.01.2025 року , №474 від 04.06.2024 року, №677 від 01.08.2024 року, №1024 від 01.11.2024 року, №1172 від 04.12.2024 року, №766 від 23.08.2024 року №893 від 26.09.2024 року та додатків до них вони були відпрацьовані особисто майором ОСОБА_1 , про що свідчить його посада та підпис на них.

При цьому Додатки до вказаних наказів, у яких визначається список військовослужбовців, які включені на виплату додаткової винагороди з зазначенням періоду участі з посиланням на номер бойового наказу складався особисто позивачем, та підписаний ним.

Данні дії відповідача по підготовці проектів наказів відповідають його функціональним обов`язкам.

Саме на підставі вищезазначених наказів командира військової частини НОМЕР_1 , які були відпрацьовані позивачем, та підписаних на їх виконання розрахункових відомостей та реєстрів військовослужбовців здійснювалися виплати додаткової винагороди.

Вчинення вказаного підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені під час проведення службового розслідування.

Крім того, викладене фактично підтверджується позивачем, натомість він посилається на відсутність з його боку вини, прямого умислу.

Враховуючи вищезгадане, перебуваючи на посаді начальника відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 був зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Проекти наказів командира військової частини НОМЕР_1 про виплати додаткової винагороди виготовлені та підписані як виконавцем начальником відділення персоналу та стройового штабу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 в межах своєї компетенції, що в свою чергу стало наслідком їх підписання командиром вказаної військової частини та проведення на їх підставі виплати грошової допомоги особам, які були вказані у наказах.

Відповідно до ч.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.16 Розділу XXXIV Порядку №260 підготовка проєктів наказів для здійснення виплати додаткової винагороди покладається на підрозділи, що відповідають за ведення обліку особового складу.

Обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу визначені Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України затвердженою Наказом Міністерства оборони України №280 від 15.09.2022р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 р. за № 1407/38743).

У п.4 Розділі 2 Інструкції №280 у батальйоні (дивізіоні, ескадрильї) облік особового складу ведеться за книгою обліку особового складу та книгою штатно-посадового обліку особового складу (додаток 5), а для проведення вечірніх повірок військовослужбовців управління батальйону та підпорядкованих підрозділів, крім того, ведеться іменний список для проведення вечірньої повірки у порядку, визначеному пунктом 3 цього розділу.

Ведення обліку особового складу в батальйоні (дивізіоні, ескадрильї) покладається на начальника штабу батальйону (дивізіону, ескадрильї), а там, де його штатом не передбачено,- на іншу посадову особу, призначену наказом командира військової частини.

П.11 розділу 4 Інструкції №280 визначено, що в окремих ротах, батареях, батальйонах, дивізіонах охорони (обслуговування, забезпечення) військових складів, баз, арсеналів та інших установ і організацій облік особового складу ведеться в порядку, установленому для підрозділів військової частини. Особові справи на офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу, книга алфавітного обліку особового складу, книга алфавітного обліку офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу і книга штатно-посадового обліку особового складу, книга обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу, книга обліку вибулого та прибулого особового складу, добова відомість, обліково-послужні картки, особові картки, трудові книжки (у разі наявності) на особовий склад ведуться в службах персоналу штабів військових частин, яким підпорядковані ці підрозділи.

Відповідно до п.1.4 Інструкції з діловодства у Збройних силах України затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 №40, визначено, що персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України рівною мірою несуть посадові особи, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.

Також згідно п. 2.7.20.1 Інструкції №40 посадова особа, якій подано документ на погодження, проводить його погодження лише в межах своїх повноважень, без внесення коригувань до змісту документа.

Тому зауваження позивача щодо погодження проектів також начальником фінансової частини суд відхиляє, так як за перевірку вірності того, що включені у списки особи не перебували у відпустках та залучались до оперативного (бойового) управління військовими частинами (підрозділами) в ході виконання бойових (спеціальних) завдань, відноситься саме до повноважень позивача.

Згідно п. 2.8.1.3 Інструкції №40 під час розроблення проєкту наказу (директиви) головні виконавці (виконавці) аналізують стан справ у відповідній сфері правового регулювання, причини, які зумовлюють необхідність підготовки проєкту наказу, визначають предмет правового регулювання, механізм вирішення питання, що потребує врегулювання, передбачають правила і процедури, які, зокрема, унеможливлювали б вчинення корупційних правопорушень. Крім того, розробник (головний виконавець) визначає потребу в матеріальних, фінансових та інших ресурсах, необхідних для виконання передбачених у наказі заходів. У наказах (директивах) не допускаються повтори нормативних положень, визначених раніше виданими наказами.

Згідно п.2.8.1.4. Інструкції №40 проєкти наказів командира (керівника) військової частини (установи) та додатки до них візуються виконавцем, який створив документ, керівником структурного підрозділу, в якому його створено, посадовими особами, визначеними у проєкті документа як виконавці завдань, що містяться в ньому, керівником служби діловодства, іншими посадовими особами, яких стосується документ.

Службовим розслідуванням встановлено, що позивачем порушені приписи Порядку № 260, що і призвело до настання для нього матеріальної відповідальності.

Позивач не навів невідповідності встановлених службовим розслідувань фактів реальним обставинам та не спростував їх.

Відповідно до п.п.4,5 ч.1 ст. 1 Законом № 160-IX, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

За приписами ст. 3 Закону № 160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Приписами ч.1 ст.5 Закону № 160-IX встановлена обмежена відповідальність, яка передбачає, що особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Статтею 6 Закону № 160-IX визначені повна та підвищена матеріальна відповідальність.

Так, п.1 ч.1 ст.6 Закону особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Враховуючи, що причиною притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності стало безпідставне нарахування додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, які не мали право на такі виплати, суд наголошує на тому, що Закон № 160-IX містить пряму заборону притягувати позивача до меншої, тобто обмеженої відповідальності, навіть в разі завдання такої шкоди з необережності, як в даному випадку наголошує позивач.

Щодо не отримання від позивача пояснень під час проведення службового розслідування, то суд враховує, що позивач не надав суду доказів що спростовують висновки службового розслідування, які ґрунтуються на відомостях у наказах на виплату додаткової винагороди та на яких міститься підпис позивача, як виконавця проєкту наказу та додатків до нього, а тому дане формальне порушення не може бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за заподіяну шкоду державі.

Крім того у відповідності до ст. 9 Закону №160-ІХ завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Та на жодну з вищевказаних обставин позивач у позові не посилається.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд зазначає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах при прийнятті оскаржуваних рішень в частині притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності повно з`ясував обставини події настання збитків у вигляді зайво виплачених коштів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи суб`єктом владних повноважень у порядку ч.2 ст.77 КАС України доведено, що у завданні збитків саме у визначеному в Акті службового розслідування розмірі з урахуванням перелічених вище факторів існує вина позивача саме у формі недбалого ставлення останнього до виконання своїх обов`язків, а не необережності як вказує позивач.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6-8, ч.2 ст.9, ст.ст.10, 77, 90, 242-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст..ст.293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_5 .

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ) код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Суддя Іванов Е.А.

.