Справа № 420/32746/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/32746/25

Перша інстанція: суддя Бездрабко О.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

секретар Божко А.К.,

за участю: представника позивача адвоката Сакали М.Я.,

представників відповідача Ращенка Є.М., Ясинецької Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 420/32746/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.09.2025 № 2117 про заходи дисциплінарного впливу;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 09.09.2025 № 1125 о/с по особовому складу;

- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу № 1 роти № 5 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Одеській області, оформлене листом "Про розгляд рапорту про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням" № від 27.08.2025, яким повернуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції від 20.08.2025;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення зі служби в поліції від 20.08.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що позивач проходив службу в батальйоні поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Одеській області на посаді інспектора взводу № 1 роти № 5. 20.08.2025 позивач, перебуваючи в м.Одеса, куди приїхав для звернення до закладу охорони здоров`я, направив відповідачу рапорт про звільнення відповідно до п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію", п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України з 03.09.2025. 27.08.2025 відповідач листом № повідомив про відмову у задоволенні рапорту про звільнення у зв`язку із відсутністю поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення, визначених Постановою № 413. Поряд з цим, 05.09.2025 відповідачем видано наказ про заходи дисциплінарного впливу у виді звільнення відносно позивача за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1,4,,8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1,2 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", недотриманні Присяги працівника поліції, п.3.2. розділу 3, п.4.1 розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області. Наказом від 09.09.2025 № 1125 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби) Закону України "Про Національну поліцію". Вважає, що відомості, викладені в наказах не відповідають дійсності, оскільки позивач не залишав місце дислокації самовільно, а з 16.08.2025 перебував не на позиції за наказом командира про відпочинок з огляду на погіршення стану здоров`я. Таким чином, накази відповідача є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що дисциплінарною комісією за результатами службового розслідування відповідно до пункту 2 Розділу VI Порядку № 893 затверджено висновок службового розслідування, у якому послідовно викладено усі фактичні обставини вчиненого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, зокрема дисциплінарною комісією досліджено усі фактичні обставини вчинення дисциплінарного проступку: дата, час, місце вчинення правопорушень, конкретні неправомірні дії ОСОБА_1 , що становлять грубий дисциплінарний проступок, а також порушення службової дисципліни, що виразилось у невиконанні та неналежному виконанні обов`язків ОСОБА_1 , покладених на нього чинним законодавством. При цьому дисциплінарною комісією досліджено усі обставини, за яких було вчинено таке правопорушення, а також відомості про осіб, які брали участь та були свідками події. У висновку службового розслідування нормативно обґрунтовано вчинений ОСОБА_1 дисциплінарний проступок з посиланням на порушення положень чинного законодавства та відомчих наказів. Твердження сторони позивача про відсутність факту вчинення дисциплінарного проступку є необґрунтованими, оскільки представником позивача не наведено жодного аргументу, який би вказував на те, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад дисциплінарного проступку. Також вказує на те, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого в пункті 68 Положення № 114 строку, якщо таке прохання не міститься в рапорті про звільнення, є протиправним. У межах визначеного в указаному пункті строку сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення в більш короткий строк. Такою домовленістю слід вважати зазначення в рапорті поважних причин та конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Позивача поінформовано, що його рапорт не підлягає задоволенню адже в ньому не зазначено будь-яких поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення у вказаний позивачем скорочений термін. Відповідно Головне управління не погодило Позивачеві скорочення встановленого пунктом 68 Положення № 114 трьохмісячного строку попередження про наступне звільнення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 09 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Відмовляючи у частині позовних вимог по визнання протиправними дій відповідача щодо повернення рапорту від 20.08.2025 та відмови у його задоволенні, суд першої інстанції керувався приписами п.68 Положення № 114, за яким звільнення за власним бажанням без завчасного попередження прямого начальника органу внутрішніх справ не пізніше як за три місяці до дня звільнення можливе лише за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Короткий зміст та мотиви вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що жодних дій, які можна кваліфікувати як залишення місця дислокації або порушення службових обов`язків, порушення службової дисципліни з боку позивача не здійснювалися;

- суд першої інстанції не врахував, що відповідач у своєму листі посилається на постанови Верховного Суду та підзаконні акти. Разом із тим, зазначені документи були прийняті/ухваленні до моменту набрання законної сили Закону України «Про Національну поліцію», або стосуються правовідносин, що виникли до моменту набрання законної сили даним законом.

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позову.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував на посаді інспектора взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Відповідно до бойового розпорядження Генерального штабу ЗСУ від 23.06.2025 № 14717, листа НПУ від 24.06.2025 № 7200, наказу ГУНП в Одеській області від 28.06.2025 № 1090 ДСК працівників БПОП(С) ГУНП в області відряджено до сил та засобів ОСУВ "Хортиця" ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " в підпорядкування командиру зведених підрозділів ДПОП ОШБ НПУ "ЛЮТЬ", які відповідно до бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ від 28.12.2024 № 26499 ДПУ-3 - ЛОЗОВА виконуватимуть бойові (спеціальні) завдання та спеціальні операції з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.

17.08.2025 до командування БПОП(С) ГУНП в області від командира роти № 2 цього ж батальйону капітана поліції ОСОБА_2 надійшла інформація про те, що інспектор взводу № 1 роти № 5 БПОП(С) ГУНП в області лейтенант поліції ОСОБА_1 самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу, яке розташоване в м. Краматорськ Донецької області та вибув в невідомому напрямку. Лейтенант поліції ОСОБА_3 здав закріплену за ними вогнепальну зброю до відділення логістики та матеріально-технічного забезпечення БПОП(С) ГУНП в області.

17.08.2025 уповноваженими особами взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області складено Акт про відсутність працівника на службі, за яким позивач 17.08.2025 у період часу з 09.00 по 18.15 був відсутній на службі без поважних причин.

18.08.2025 уповноваженими особами взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області складено Акт про відсутність працівника на службі, за яким позивач 18.08.2025 у період часу з 09.00 по 18.15 був відсутній на службі без поважних причин.

19.08.2025 командиром батальйону поліції особливого призначення БПОП (С) ГУНП в Одеській області Д. Лапіним подано начальникові ГУНП в Одеській області І.Жуку доповідну записку № , в якій повідомлено про факт можливого порушення службової дисципліни окремими посадовими особами цього ж батальйону поліції у тому числі інспектором взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось в самовільному залишенні ним 17.08.2025 місця тимчасової дислокації в Донецькій області підрозділу БПОП (С) ГУНП в Одеській області, а також відсутності на службі без поважних причин з 17.08.2025.

20.08.2025 позивач спрямував відповідачу рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію", п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України з 03.09.2025.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №1999 від 22.08.2025 "Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії" сформовано дисциплінарну комісію, призначено службове розслідування з метою повної, всебічної та об`єктивної перевірки інформації, викладеної в доповідній записці командира батальйону поліції особливого призначення БПОП (С) ГУНП в Одеській області Д. Лапіна від 19.08.2025 № щодо можливого порушення службової дисципліни окремими посадовими особами цього ж батальйону поліції у тому числі інспектором взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось в самовільному залишенні ним 17.08.2025 місця тимчасової дислокації в Донецькій області підрозділу БПОП (С) ГУНП в Одеській області, а також відсутності на службі без поважних причин з 17.08.2025.

Листом від 27.08.2025 № відповідач повідомив позивачу про те, що за результатами розгляду рапорту позивача від 20.08.2025 про звільнення зі служби в поліції за власним бажаннями, останній повернуто позивачу так як його задоволення відповідно до положення № 114 не є можливим у зв`язку з тим, що в ньому не зазначено поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення, визначених постановою № 413.

02.09.2025 позивач направив на адресу пояснення щодо фактів, за якими проводиться службове розслідування. Згідно останніх: "17.08.2025 другий день перебуваючи на відпочинку після виведення з позиції на котрій побував з 04.08.2025 по 15.08.2025 виконуючи бойовий наказ, я вирушив до м.Одеси для звернення до закладу охорони здоров`я, так як протягом певного часу мій психо-емоційний стан був "виснажений" та пригнічений, з`явилась головна біль, внутрішня напруга, апатія, тривога, біль у грудях. Відмічу, що за направленням ТМО МВС Одеській області з 08.11.2024 по 26.11.2024 я знаходився на обстежені на лікуванні в 5 відділенні КНП "ООМЦПЗ" ООР з подібним погіршенням здоров`я, де після виписки було рекомендовано проходження ВЛК та нагляд психіатра за місцем перебування, але це було проігноровано. Також по приїзду до м. Одеси метою було написати рапорт на звільнення за власним бажанням надавши його до ГУНП в Одеській області, так як продовжувати несення служби в НПУ в даній якості та виконуючи поставлені накази не можу, ураховуючи реакцію свого психоемоційного стану на специфіку служби в БПОП(С). По приїзду до м.Одеси 18.08.2025 повинен був звернутись до сімейного лікаря, про що є запис в додатку "Helsi", але у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, а саме високою температурою тіла не зміг це зробити саме 18.08.2025. Після звернення до лікаря 19.08.2025 знаходжусь на лікарняному по теперішній час з загостренням хронічних хвороб".

Також до даних пояснень позивач долучив два листа медичних висновків та лист (інформація про візит ОСОБА_1 до сімейного лікаря). Згідно останніх, ОСОБА_1 з 19.08.2025 по 26.08.2025 перебував у медичному закладі Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомого № 3" Одеської міської ради; з 27.08.2025 по 02.09.2025 створений лист непрацездатності.

04.09.2025 за результатами проведеного службового розслідування, затверджено висновок, згідно п.4 якого за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1,2 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 4, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, недотриманні Присяги працівника поліції, п.3.2. розділу 3, п.4.1. розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 "Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області", що виразилось в особистій недисциплінованості, умисному недотриманні законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують діяльність поліції щодо виконання законів України, особистого зобов`язання з гідністю нести високе звання поліцейського, самовільному залишенні місця тимчасової дислокації підрозділу БПОП (С) ГУНП в Одеській області, яке розташоване в м.Краматорськ Донецької області 17.08.2025, безпідставній відсутності на службі 18.08.2025 до лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області, застосувати дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

05.09.2025 прийнято наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2117 "Про заходи дисциплінарного впливу", в п.1 якого наказано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції до лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області, за вчинення грубого дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.1, 2 ч.1 ст.18, ч.1 ст.64 Закону України "Про Національну поліцію", п.1, 4, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, недотриманні Присяги працівника поліції, п.3.2. розділу 3, п.4.1 розділу 4 Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління Національної поліції в Одеській області, затверджених наказом ГУНП в області від 24.04.2023 № 1000 "Про затвердження Правил внутрішнього (трудового) розпорядку ГУНП в Одеській області".

09.09.2025 наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1125 о/с "По особовому складу" відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст. 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції) лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу № 1 роти № 5 БПОП (С) ГУНП в Одеській області, 09 вересня 2025 року, установивши щомісячну премію за вересень 2025 року в розмірі 0 %.

Вважаючи оскаржувані накази відповідача, а також відмову у задоволенні рапорту, протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" від 15.03.2018 р. № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 р. № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Порядком проведення службового розслідування у Національній поліції України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 р. № 893 (далі - Порядок № 893).

Статтею 1 Закону № 580-VIII визначено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ст.18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно ч.1 ст.64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Необхідно звернути увагу, що зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції.

Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 р. у справі № 816/604/17.

Вирішуючи спірне питання щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Одеській області від 05.09.2025 № 2117 та від 09.09.2025 № 1125 о/с, суд першої інстанції виходив із таких мотивів.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначено в Дисциплінарному статуті Національної поліції України, який затверджено Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закон № 580-VIII, зобов`язує поліцейського, з-поміж іншого, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції (п.1, 2, 6, 13 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту).

Положеннями розділу 4 Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 24.04.2023 р. №1000 визначено, що у разі відсутності на роботі працівник поліції невідкладно (але не пізніше однієї години) повідомляє свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування (пункт 4.1). У разі недотримання працівником поліції вимог пункту 4.1 цього розділу безпосереднім керівником (іншою уповноваженою особою), працівником кадрового забезпечення або управління головної інспекції ГУНП в області складається акт (в присутності не менше двох інших осіб) про відсутність працівника поліції на робочому місці, який реєструється в канцелярії (пункт 4.2). Відразу після виходу на роботу, працівник поліції має надати до підрозділу кадрового забезпечення письмові докази законних підстав відсутності на робочому місці (листок не працездатності або інші належні докази), які надалі зберігаються в підрозділі кадрового забезпечення (пункт 4.3).

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту).

За приписами ст.12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Частиною 1 статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Згідно з ч.2, 3 ст.13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Отже, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарних проступків, зокрема, невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини працівника органів поліції, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні порушника складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтувавши при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення серед установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Згідно ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначено в Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 р. № 893 (далі - Порядок № 893).

Пунктом 2 розділу V Порядку № 893 встановлено, що проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п.4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з п.7 розділу V Порядку № 893 розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом: одержання пояснень щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи; отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Приписами п.1, 2 розділу VІ Порядку № 893 визначено, що зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Відповідно до п.1-4 розділу VІІ Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення. Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування. У разі якщо керівник не уповноважений на застосування дисциплінарних стягнень, він порушує перед старшим прямим керівником клопотання про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Наказ про застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення виконується шляхом його оголошення в органі (підрозділі, закладі, установі) поліції, ЗВО та особистого ознайомлення поліцейського з ним, що здійснюється кадровим підрозділом органу (підрозділу, закладу, установи), ЗВО за місцем проходження служби зазначеним поліцейським. Таке ознайомлення засвідчується шляхом проставляння поліцейським, притягнутим до дисциплінарної відповідальності, підпису, прізвища та ініціалів на останньому аркуші копії наказу, долученої до його особової справи.

У разі відмови особи від ознайомлення з наказом про це складається акт довільної форми, що підписується працівником кадрового підрозділу та іншими присутніми під час відмови особами, який долучається до особової справи поліцейського, притягнутого до дисциплінарної відповідальності.

Виконання таких дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь та звільнення зі служби в поліції, шляхом видання наказів по особовому складу покладається на підрозділи кадрового забезпечення (служби персоналу) територіальних органів поліції, установ та закладів поліції, а також ЗВО.

Поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення в порядку та строки, визначені статтею 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що позивач, проходячи службу в поліції, знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділу БПОП(С) ГУНП в області, яке розташоване в м. Краматорськ Донецької області для реалізації бойового розпорядження Головнокомандувача ЗСУ щодо виконання бойових (спеціальних) завдань та спеціальних операцій з відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, залишив його і направився до м.Одеси.

У зв`язку із наведеним, уповноваженими особами складно акти про відсутність на робочому місці 17.08.2025 та 18.08.2025, що в подальшому стало підставою для доповідної записки вищому керівництву органу публічної влади та службового розслідування за відповідними фактами (а.с.88-89).

За результатами службового розслідування встановлено, що позивач самовільно залишив місце тимчасової дислокації, самоусунувся від виконання службових обов`язків та грубо порушив службову дисципліну, у зв`язку із чим відповідачем видано наказ від 05.09.2025 № 2117 про застосування заходу дисциплінарного впливу відносно позивача у виді звільнення зі служби в поліції.

Аргументуючи протиправність даного наказу, позивач вказує, що останній містить відомості, що не відповідають дійсності, оскільки позивач не залишав місце дислокації самовільно, а з 16.08.2025 перебував не на позиції за наказом командира про відпочинок з огляду на погіршення стану здоров`я.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції врахував факт відсутності в матеріалах адміністративної справи наказу щодо залишення позивачем позиції та направлення на відпочинок/лікування.

Поряд з цим, суд враховує те, що матеріали адміністративної справи містять підтвердження обізнаності позивача щодо необхідності належного виконання службових обов`язків, зокрема, й обов`язку своєчасного повідомлення свого безпосереднього керівника у письмовій формі (рапортом), засобами електронного чи телефонного зв`язку або іншим доступним способом про причини відсутності на роботі, зокрема про медичний заклад, де проходить лікування, приблизний термін лікування.

Згідно приписів п.4.1. Правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку ГУНП затверджених наказом ГУНП в Одеській області від 24.04.2023 № 1000 відповідне повідомлення має бути здійснено не пізніше однієї години відсутності на роботі, однак матеріали адміністративної справи не містять відомостей про направлення такого повідомлення позивачем своєму безпосередньому керівнику чи відповідачу в цілому. Натомість якщо позивач мав можливість подати рапорт на звільнення 20.08.2025, а також надати пояснення щодо фактів за якими проводиться службове розслідування.

В аспекті наведених вище обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не був позбавлений можливості невідкладно повідомити свого безпосереднього керівника або відповідача щодо поважності причин його відсутності, однак свідомо своєчасно та належно це не здійснив.

Не наведено жодних важливих аргументів з цього приводу і в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції також прийняв до уваги пояснення позивача щодо необхідності проходження ним лікування в закладах охорони здоров`я у зв`язку із погіршенням його стану, однак наголоив, що спрямування позивача в заклади охорони здоров`я має бути завчасно належним чином узгоджено з уповноваженими особами відповідача. В свою чергу самовільне залишення місця тимчасової дислокації та в наслідок не виконання встановлених службових обов`язків, може поставити під загрозу життя та здоров`я колег та побратимів, та/ або негативно вплинути на виконання бойових завдань всього підрозділу, що є недопустимо в умовах війни за Незалежність України.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що встановлені службовим розслідуванням обставини, які підтверджуються обставинами, встановленими під час судового розгляду, в достатній мірі підтверджують факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Принагідно слід зазначити, що позивач ані в позові ані у апеляційній скарзі не вказує на порушенням відповідачем процедури проведення службового розслідування та надання ним пояснень за відповідними фактами не перебування на робочому місці 17.08.2025 та 18.08.2025 .

У відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту одним з видів дисциплінарного стягнення є звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною 9 статті 20 Дисциплінарного статуту визначено, що застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції, звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь здійснюється керівниками, які уповноважені приймати на службу до поліції, призначати на посаду та присвоювати спеціальне звання.

Згідно ч.3 ст.22 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Відповідно до матеріалів справи, на підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 05.09.2025 за № 2117 "Про заходи дисциплінарного впливу" 09.09.2025 наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1127о/с "По особовому складу" відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" позивача звільнено зі служби в поліції.

Слід зазначити, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 816/604/17.

На підставі викладеного суд першої інстанції правильно прийшов до висновку продоведеність обставин, що стали наслідком притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та приходить до переконання про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції у зв`язку з вчиненням ним дисциплінарного проступку, який компрометує його як поліцейського та дискредитує поліцію в цілому.

Наведене дає підстави для висновку, що оскаржувані накази прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою його надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.

Як наслідок, відсутні підстави і для задоволення позовної вимоги в частині поновлення позивача на посаді інспектора взводу № 1 роти № 5 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Вирішуючи спірне питання щодо визнання протиправним та скасувати рішення відповідача про повернення рапорту позивача й зобов`язання повторно розглянути даний рапорт, суд першої інстанції виходив із таких мотивів.

Відповідно до ч.1-3 ст.77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) за станом здоров`я (через хворобу) - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави; 12) у разі надання особою завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.02.2021 № 826/10404/16, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативноправових актів.

Згідно із зазначеною постановою Верховного Суду до спірних правовідносин слід застосовувати приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114).

Відповідно до підпункту "ж" пункту 63 та підпунктом "ж" пункту 64 Положення № 114, особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановленням на військовий облік) за власним бажанням за наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

У пункті 68 Положення № 114 передбачено, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт.

Верховний Суд України в постанові від 24 червні 2014 року у справі №21-241а14 зазначив, що така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні (стаття 38 КЗпП), обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Наведене свідчить, насамперед, про те, що правовідносини стосовно проходження служби в поліції і звільнення позивача з цієї служби за власним бажанням не є трудовими та врегульовані спеціальним законодавством.

У межах визначеного в указаному пункті строку сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення в більш короткий строк. Відповідною домовленістю слід вважати зазначення в рапорті поважних причин та конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Між тим, відповідно до матеріалів справи, 20.08.2025 позивач спрямував відповідачу рапорт, в якому просив звільнити його зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію", п.4 ч.1 ст.36, ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України з 03.09.2025. За результатами розгляду останнього, відповідач листом від 27.08.2025 № повідомив позивачу про його повернення та відмову у задоволенні через відсутність будь-яких поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення у вказаний позивачем скорочений термін.

Отже, як з`ясував суд першої інстанції, позивач і відповідач дати звільнення (до спливу строку, передбаченого пунктом 68 Положення №114) не досягли.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, з урахуванням приписів п.68 Положення № 114, суд першої інстанції правильно виснував, що рапорт позивача від 20.08.2025 не містить обґрунтування та належних доказів на підтвердження існування поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Останні також не повідомлено позивачем й в ході судового розгляду ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, а також те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів погодження ГУНП в Одеській області скорочення трьохмісячного строку попередження про наступне звільнення, суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо повернення рапорту та відмову у його задоволенні, та, як наслідок, про відсутність порушень прав позивача.

На підставі викладеного суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що позовна вимога про визнання протиправним та скасувати рішення відповідача про повернення рапорту позивача задоволенню не підлягає, як і позовна вимога про й зобов`язання відповідача повторно розглянути даний рапорт, оскільки є похідною.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відхиляючи доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що жодних дій, які можна кваліфікувати як залишення місця дислокації або порушення службових обов`язків, порушення службової дисципліни з боку позивача не здійснювалися, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять рапорту позивача на ім`я керівника ГУ НП в Одеській області, де б ішлося про потребу залишення місця дислокації підрозділу.

Принагідно слід зазначити, що Закон України «Про національну поліцію» не наділяє поліцейського повноваженнями самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу прямого керівника.

У постанові від 17 жовтня 2024 року у справі №420/3026/23 Верховний Суд зауважив, що при вирішенні питання чи мав відповідач підстави стверджувати про несумісність зі службою в поліції дисциплінарних порушень, які ставляться позивачеві у провину, та чи слід розцінювати наведені ним причини невиходу на службу поважними, визначальне значення має зв`язок між державою і поліцейським, який в світлі специфіки виконуваної ним функції є носієм частини її суверенної влади, що відображено в змісті Присяги поліцейського та набуває особливого значення в особливий період, зокрема, із введенням в державі правового режиму воєнного стану через повномасштабне вторгнення.

За усталеною позицією Верховного Суду, сформованою на підставі аналізу норм Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту Національної поліції України (постанови Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 160/11795/20, від 17 жовтня 2024 року у справі № 420/3026/23, від 21 листопада 2024 року у справі №640/9688/22 та багатьох інших) з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Водночас, посилання представника апелянта в судовому засіданні на те, що позивач у спірний період перебував на лікарняному, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи позивач був відсутній на робочому місці 18.08.2025, тоді як лікарняному він перебував з 19.08.2025.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п. п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.

При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх ( див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі № 420/32746/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Дата складення повного тексту судового рішення- 13 березня 2026 року.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик