Справа № 360/15/26
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху після відкриття

13 березня 2026 року м. ДніпроСправа № 360/15/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., перевіривши матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведення нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року;

- зобов`язати відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року;

- зобов`язати відповідача провести позивачу нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.12.2024 № 678 позивач звільнений з військової служби, а з 23.12.2024 виключений зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі наказу командира від 23.12.2024 № 365.

До моменту виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачем 26.11.2024 було подано рапорт на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із проханням виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

У наказі начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.12.2024 № 365 не вказано про виплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, і відповідно, остання не була виплачена.

Позивач вважає, що його права були порушені, оскільки ним подано рапорт про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виплата відповідачем дотепер не здійснена, отже відповідач своєю бездіяльністю порушує не тільки права позивача, а й норми чинного законодавства України.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали надати подати до суду за допомогою підсистеми (модулю) «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного підпису, такі докази: довідку про виплачене позивачу при звільненні з військової служби грошове забезпечення з зазначенням всіх складових проведених виплат у повному обсязі; довідку про вартість неотриманого речового майна позивача; речовий атестат ОСОБА_1 (у разі наявності); відомості/інформацію про нарахування/ненарахування грошової компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23.12.2024; інформацію щодо підстав такої відмови; картку обліку військового майна (некатегорійного), картку обліку військового майна особистого користування, книгу (картку) особових рахунків одержувачів майна тимчасового (особистого) користування на підтвердження обставин видачі ОСОБА_1 речового майна (у разі якщо майно не видавалось документально підтверджену інформацію щодо підтвердження факту невидачі речового майна (наприклад, довідку)); всі документи, що були або мали бути взяті до уваги при прийнятті рішень, вчиненні дій, допущенні бездіяльності, з приводу яких подано позов.

На виконання ухвали від 13.01.2026 від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли витребувані документи, а саме: грошовий атестат, речовий атестат, картка обліку матеріальних засобів особистого користування ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 КАС України, у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху після відкриття провадження у справі з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина шоста статті 161 КАС України).

За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині п`ятій статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Незвернення до суду з адміністративним позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

У постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів адміністративного позову, позивач 05.01.2026 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання позивачу довідки про вартість речового майна, що належало до видачі, та не проведення нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року; зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року; зобов`язання відповідача провести позивачу нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року.

За змістом статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, та є різновидом публічної служби за визначенням пункту 17 частини першої статті 4 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 2-а-3097/2007.

Згідно із частиною другою статті 1-2 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

До таких гарантій належить і продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців, визначене статтею 9-1 вищевказаного Закону, в тому числі і речове забезпечення військовослужбовців або грошова компенсація вартості за неотримане речове майно.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 визначено правову природу компенсації за неотримане речове майно, відповідно до якої речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця, а компенсації за неотримане речове майно слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

На підставі пункту 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: (І) звільнення з військової служби; (ІІ) загибелі (смерті) військовослужбовця.

Таким чином, право на компенсацію вартості за неотримане речове майно за період проходження служби військовослужбовці набувають при звільненні, і це право реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання, пов`язані з реалізацією передбачених законом гарантій для військовослужбовця, навіть якщо подання відповідного позову про компенсацію відбувається після його звільнення з публічної (військової) служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд також враховує, що Верховний Суд уже сформував висновки щодо застосування норм статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, відповідно до яких у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців (постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20).

В позовній заяві, позивач зазначає, що початок перебігу тримісячного строку для подання позовної заяви (у частині вимог нарахування та виплату компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 23 грудня 2024 року) необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким моментом є день отримання позивачем довідки про нараховані та виплачені суми. Фактично позивач не отримував письмових відповідей від відповідача на свій рапорт від 26.11.2024 щодо компенсації за недоотримане речове майно та на адвокатський запит від 29.01.2025 щодо надання довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі, та детального розрахунку виду, суми, кількості речового майна, підстави включення (не включення) такого майна, що належали до виплати позивачу.

Дослідженням матеріалів справи, судом встановлено, що 26.11.2024 позивач звернувся з рапортом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення начальника відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 капітана ОСОБА_1 , з військової служби у запас відповідно до пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я.

Також в рапорті ОСОБА_1 від 26.11.2024, серед іншого, позивач просив виплатити йому компенсацію за недоотримане речове майно.

Із наданого відповідачем на виконання ухвали суду від 13.01.2026 грошового атестату ОСОБА_1 № ГА-47 від 23 грудня 2024 року убачається, що ОСОБА_1 підтвердив правильність даних зазначених в грошовому атестаті власним підписом, а отже позивач був обізнаний про обсяг і характер виплачених йому сум при звільнені з 24.12.2024. При цьому у вказаному грошовому атестаті відсутня інформація про виплату спірної грошової компенсації за неотримане речове майно.

Суд звертає увагу, що подання відповідачу заяв про нарахування і виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та адвокатського запиту не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації права, і ця дата не пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі №260/4686/22, від 14 грудня 2023 року у справі №380/1785/21, від 10 лютого 2025 року у справі №240/5940/24, від 03.11.2025 року у справі №260/1940/24.

Отже, позивач звернувшись до суду з цим позовом 05 січня 2026 року, пропустив місячний строк звернення до суду.

Оскільки позивач не додав до позовної заяви заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску, що прямо вимагається частиною шостою статті 161 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява має недоліки, що перешкоджають її подальшому розгляду. Тому наявні підстави залишити її без руху та зобов`язати позивача надати обґрунтовану заяву щодо поновлення пропущеного строку на звернення до суду зі вказівкою поважних причин його пропуску та надати докази щодо фактів і обставин, які об`єктивно перешкодили йому своєчасно звернутися в суд із позовом.

Відповідно до частини тринадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу (представнику позивача) протягом п`яти календарних днів з дати отримання цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду через підсистему (модуль) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» зі скріпленням електронним підписом учасника справи (його представника):

- заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та документальним підтвердженням наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Якщо недоліки позовної заяви не будуть усунуті позивачем у строк, встановлений судом, позовна заява згідно з частиною п`ятнадцятою статті 171 КАС України буде залишена судом без розгляду.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

СуддяО.В. Захарова