Справа № 580/14318/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року справа № 580/14318/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про стягнення коштів та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати, нараховані на суми заборгованості за судовими рішеннями у справах №580/7361/21, №580/2068/22, №580/10522/23, по день фактичної виплати;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 3% річних від прострочених сум за зазначеними судовими рішеннями, по день фактичної виплати;

зобов`язати Відповідача забезпечити повне та своєчасне виконання судових рішень №580/7361/21, №580/2068/22 та №580/10522/23, які набрали законної сили, у частині невиплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання судових рішень позивачу здійснено перерахунок пенсії та нараховано заборгованість, зокрема у справі №580/7361/21 нараховано 173391,52 грн, виплачено 31.10.2025 - 187,35 грн, 27.11.2025 - 187,35 грн, залишок 173016,82 грн; у справі №580/2068/22 нараховано 425968,01 грн, виплати відсутні; у справі №580/10522/23 нараховано 12000 грн, виплачено 03.10.2025 - 7874,00 грн, залишок 4895,16 грн.

Позивач посилається на ст.625 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Тому позивач вважає, що підлягають стягненню на його користь: інфляційні - 268066,60 грн та 3% річних - 66430,77 грн, разом - 334497,37 грн.

Ухвалою суду від 05.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подало суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у її задоволенні. Зазначає, що пунктом 25 розділу «Прикінцеві положення» Закону України від 19.11.2024 № 4059-ІХ «Про Державний бюджет України на 2025 рік» (зі змінами) установлено, що з бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік видатки на виплату ретроспективних судових рішень та перерахованих пенсій за рішенням суду здійснюються за окремими напрямами у розрізі джерел їх виплати.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 14.07.2025 № 821 «Про затвердження Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень» (далі Порядок № 821).

Станом на 01.01.2026 фактичні видатки на виконання рішень суду по Черкаській області, відповідно до Порядку № 821 становлять 16 181,9 тис. грн (зокрема, поштовий збір - 14,6 тис. грн). Таким чином, в умовах обмеженого фінансового ресурсу, позивачу здійснено часткову виплату заборгованості по рішенням суду.

Враховуючи вищезазначене, виплата позивачу нарахованої доплати пенсії буде здійснюватися в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат у разі наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України та у порядку, передбаченому вказаним вище Порядком № 821.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Позивач подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи відповідача про відсутність між сторонами грошового зобов`язання у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України є необґрунтованими, оскільки відповідно до статей 11 та 509 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати не лише з договору, а й з актів органів державної влади та рішень суду, а грошовим є будь-яке зобов`язання, у якому боржник зобов`язаний сплатити кошти кредитору. Таким чином, якщо судовим рішенням встановлено обов`язок органу державної влади здійснити виплату на користь особи, між сторонами виникає грошове зобов`язання незалежно від процесуальної форми такого рішення.

Приписи статті 625 ЦК України встановлюють загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання та поширюються також на зобов`язання, підтверджені судовими рішеннями, а Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежує можливість стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. Отже, сама участь державного органу як боржника не виключає застосування компенсаційного механізму, передбаченого статтею 625 ЦК України. Сам по собі процедурний механізм виконання судових рішень чи бюджетне фінансування не усуває обов`язку боржника компенсувати втрати від прострочення.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив таке.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №580/7361/21 за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» №33/44/1-Г-1495/08-1637 від 16.08.2021 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Черкаській області» №33/44/1-Г-1495/08-1637 від 16.08.2021 та виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум з 01 грудня 2019 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №580/2068/22 за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» про грошове забезпечення від 16.08.2021 №33/44/1-Г-1495/08-1637 без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі №580/10522/23 за позовом ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відмові ОСОБА_1 поновити нарахування щомісячної доплати до пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 у справі №580/7361/21 Головним управлінням позивачу проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату до пенсії за період із 01.12.2019 по 31.03.2022 в сумі 173391,52 грн.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02.06.2022 у справі №580/2068/22, Головним управлінням проведено перерахунок пенсії позивачу із грошового забезпечення 27994,68 грн згідно з довідкою від 16.08.2021 № 33/44/1-Г-1495/08-1637. Нарахована доплата пенсії за період із 01.12.2019 до 31.07.2023 становить 424093,01 грн.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.11.2023 у справі №580/10522/23 Головним управлінням позивачу проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату до пенсії за період із 01.03.2023 по 31.01.2024 в сумі 6770,16 грн.

Вважаючи, що у зв`язку з невиплатою вказаних сум перерахованої пенсії, орган Пенсійного фонду має сплатити інфляційні та 3% річних, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам, суд врахував, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 46 Закон № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159).

Пунктами 2, 3 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Із вищезазначеного правового регулювання можна зробити висновок, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічну правову позицію сформовано Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 у справі № 460/6767/20, на яку посилається позивач в обґрунтування доводів касаційної скаргу.

При цьому суд враховує висновок Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, сформований у пункті 29 постанови від 02.04.2024 у справі № 560/8194/20, про те, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Враховуючи вищевказане, суд підсумовує, що Законом №1058-IV врегульовано питання відповідальності держави в особі певних органів за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо пенсіонера, а саме виплати компенсації втрати частини доходів через невчасно виплачену пенсію.

Також нормою статті 46 Закону № 1058-IV установлено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із окремим законом, яким у межах спірних правовідносин є Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Крім того, з огляду на положення частини третьої статті 84 Закону України «Про прокуратуру», гарантії, закріплені в статті 46 Закон № 1058-IV, поширюються і на осіб, яким пенсія призначена відповідно до Закону України «Про прокуратуру», оскільки цей Закон не врегульовує спірні правовідносини.

Вирішуючи питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин приписів статті 625 ЦК України, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 3 статті 11 та частиною 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.2-5 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, зобов`язання щодо сплати заборгованості з виплати пенсії, яке виникає із судового рішення, до вказаних зобов`язань не відноситься (висновки Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №712/1924/18).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (пункт 45 постанови).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України.

Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28), від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (пункти 44, 45), від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 09.11.2022 у справі №420/2411/19 (пункт 77)).

Варто наголосити, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а цивільне законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Також, відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого в постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15 (спір стосувався невиконанням рішення суду про зобов`язання Міноборони України перерахувати та виплатити особі одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), приписи статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулює спеціальне законодавство.

Такі висновки щодо застосування статті 625 ЦК України є актуальними та Велика Палата Верховного Суду від таких не відступала.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зазначила, що за змістом частини 2 статті 22, статті 1192 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди.

Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків), порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту приросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Обґрунтовуючи необхідність застосування до спірних правовідносин норм статті 625 ЦК України, позивач вказує на постанову Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 у справі №420/2411/19.

Суд визнає безпідставним посилання позивача на вищезазначену постанову з огляду на неподібність правовідносин у справі №420/2411/19 та у справі, яка розглядається.

Так, за фактичними обставинами справи №420/2411/19 застосування норм статті 625 ЦК України було пов`язано із несвоєчасним виконанням ДКСУ України рішення адміністративного суду у справі за позовом юридичної особи ПП «Компанія Флай Сервіс» до Державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси, Державної податкової адміністрації в Одеській області, ДКС України про визнання рішення Державної податкової інспекції в Приморському районі міста Одеси від 12 липня 1999 року №43/17-2//11067 про застосування фінансових санкцій недійсним і стягнення з ДКС України на користь ПП «Компанія Флай Сервіс» коштів в сумі 380502,00 грн.

Тобто, спір стосувався стягнення коштів, які не є доходом у розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159, а тому вказаний Закон не міг бути застосований. За таких обставини Верховний Суд і застосував до спірних у справі правовідносин норми статті 625 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд вказує на те, що спірні правовідносини у справі врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відтак норми статті 625 ЦК України в такому випадку не застосовуються.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2025 року у справі №580/9536/23.

Тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а понесені судові витрати розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 14, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ