Справа № 420/2219/26
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2219/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 28 січня 2026 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.10.2025 № 75;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання в СПТУ-33 з 01.09.1985 по 01.07.1988 роки та період роботи з 11.07.1988 по 02.07.1989 у ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» до пільгового стажу та призначити пенсію за віком відповідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 15.10.2025.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що після досягнення 55-річного віку ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі Управління) з заявою про призначення пенсії за віком відповідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Так, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, який був уповноважений розглянути подану заяву. Рішенням від 22.10.2025 року № 75, управлінням ПФУ відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж ОСОБА_1 на день подання заяви складає 25 років 6 місяців 23 дні, в тому числі стаж роботи за вислугу років 16 років 1 місяць 7, оскільки до пільгового стажу не враховано період навчання з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року, а також період роботи на посаді вагівниці ткацького цеху з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.10.2025 року № 75, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що позивач 15.10.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058). На виконання вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок 22-1), зазначену заяву з доданими документами було відскановано та за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, яке приймало відповідне рішення про призначення або перерахунок пенсії. За принципом екстериторіальності вищезазначену заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області та прийнято рішення № 75 від 22.10.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 6 пункту 2 статті 114 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу не менше 20 років. За наданими документами та відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вік Позивачки на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах становить 55 років 06 місяців 25 днів.

Відповідач акцентує увагу суду, що підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону № 1058 є передусім, досягнення відповідного віку, встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку професій і посад, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах. Отже, у зв`язку з відсутністю посади вагівниці ткацького цеху у Списку № 583 та в Постанові № 1173, а також у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок, що передбачені пунктом 20 Порядку № 637, відсутні законні підстави для зарахування спірного періоду трудової діяльності до пільгового стажу ОСОБА_1 . Разом з тим, зазначає, що період з 11.07.1988 по 02.07.1989 зараховано до страхового стажу позивачки. Щодо зарахування ОСОБА_1 періоду навчання в СПТУ-33 з 01.09.1985 по 01.07.1988 роки до пільгового стажу роботи повідомляє наступне. Статтею 38 Закону України Про професійно-технічну освіту встановлено, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у т.ч. в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Так, оскільки ОСОБА_1 , згідно даних довідки № 109/20 від 03.02.2020, що видана Державним навчальним закладом «Одеський професійний ліцей сфери послуг Південноукраїнського національного педагогічного університету ім.К.Д.Ушинського», у період з 01.09.1985 по 01.07.1988 навчалась в СПТУ № 33 за професією «Ткаля», а пільговий стаж за набутою професією особа почала набувати з 03.07.1989, тобто після спливу трьох місяців з дня закінчення навчання, отже відсутні підстави для зарахування періоду навчання до пільгового стажу позивачки. Отже, дії Головного управління є законними, а позовні вимоги - необґрунтованими.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного від 29 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

09 лютого 2026 року від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів.

13 лютого 2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

27 лютого 2026 року від позивача до суду надійшло клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи.

Станом на 12 березня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Після досягнення 55-річного віку ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі управління) з заявою про призначення пенсії за віком відповідно ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, який був уповноважений розглянути подану заяву.

Рішенням від 22.10.2025 року № 75 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що страховий стаж ОСОБА_1 на день подання заяви складає 25 років 6 місяців 23 дні, в тому числі стаж роботи за вислугу років 16 років 1 місяць 7, оскільки до пільгового стажу не враховано період навчання з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року, а також період роботи на посаді вагівниці ткацького цеху з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах, вважаючи його незаконним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових

внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про

загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІУ (далі по тексту Закон № 1058-ІУ).

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним

громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів

споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України «Про пенсійне

забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі-Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» та Законом України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України № 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в редакції Закону № 2148, закріплено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років.

Статтею 13 Закону №1788-ХІІ визначено категорії осіб, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року № 583, затверджено Список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, серед яких наявна професія ткачі.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Статтею 2 Закону України № 1788-XII від 05.11.1991 «Про пенсійне забезпечення» визначено, що за цим законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з ст. 7 вказаного Закону звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Як встановлено судом, позивач в період з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року навчалась в СПТУ- 33 за спеціальністю ткаля, що підтверджується даними особистої картки та довідкою Південноукраїнського національного педагогічного університету ім. К.Д. Ушинського №109/20 від 03.02.2020.

Вимогами ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, час навчання за спеціальністю у професійно-технічних навчальних закладах зараховується до пільгового стажу за умови, якщо впродовж трьох місяців після закінчення навчання особа працевлаштувалась за набутою (пільговою) професією.

Як вбачається з записів трудової книжки позивача та наданих архівних довідок, позивач у період з 11.07.1988 по 08.08.2005 роки працювала на Одеській фабриці технічних тканин у ткацькому цеху.

Таким чином, позивач впродовж трьох місяців після закінчення навчання працевлаштувалась за набутою професією до Одеської фабрики технічних тканин у ткацькому цеху.

Враховуючи викладене, відповідачем протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача період навчання в СПТУ-33 з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 у період з 11.07.1988 року по 08.08.2005 року вона працювала на Одеській фабриці технічних тканин у ткацькому цеху на посаді вагівниці та ткача.

Однак, управлінням період роботи з 11.07.1988 по 02.07.1989 на посаді вагівниці у ткацькому цеху не враховано до пільгового стажу, оскільки зазначена професія не передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583, якою затверджено Список текстильних виробництв і професій, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

В свою чергу в Державному класифікаторі України (Класифікатор професій ДК 003-95) взагалі відсутня така професія, як вагівниця.

Варто зазначити, що Державний класифікатор України (Класифікатор професій ДК 003-95) був затверджений наказом Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації від 27.07.1995 року і набрав чинності лише з 01.01.1996 року.

До цієї дати в Україні використовувався Загальносоюзний класифікатор професій робітників, посад службовців (Класифікатор професій працівників), затверджений в введений в дію постановою Державного комітету СРСР по стандартах від 27.08.1986 року № 016. Посада вагівниці (російською - весовщик) передбачена кодом 11422.

Суд звертає увагу, що у вказаний період роботи діяв Закон Спілки радянських соціалістичних республік «Про державні пенсії», яким було передбачено, що право на пенсію на пільгових умовах мають працівниці підприємств текстильної промисловості - за списком виробництв та професій, що затверджується Радою Міністрів СРСР, після досягнення 50 років та за стажу роботи у цих професіях не менше 20 років (незалежно від місця останньої роботи). Тобто, на момент виконання вказаної роботи (вагівниця) діяло законодавство СРСР, зокрема Закон СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956, а також переліки виробництв, робіт і професій, затверджені Радою Міністрів СРСР, відповідно до яких роботи у текстильному виробництві відносилися до роботи зі шкідливими та важкими умовами праці.

Так під текстильним виробництвом розуміється виготовлення пряжі (прядіння текстильних волокон) і виробів з неї (бавовняних, вовняних, шовкових і інших тканин і виробів). Працівники у ткацьких цехах виконували обов`язки, які за своїми функціями та кваліфікаційними вимогами споріднені з іншими професіями в текстильному виробництві. В деяких виробництвах текстильної промисловості по раніше діючим тарифно-кваліфікаційним довідникам замість загального найменування професії були вказані конкретні робочі місця на тих чи інших роботах.

Позивачка у період з 11 липня 1988 року по 02 липня 1989 року працювала на посаді вагівниці у ткацькому цеху текстильного підприємства, що підтверджується записами у трудовій книжці та іншими наявними документами.

Зазначена робота виконувалася безпосередньо у виробничому (ткацькому) цеху, повний робочий день, та була невід`ємною частиною технологічного процесу текстильного виробництва, а саме обліку та зважування сировини і готової продукції у процесі виготовлення тканин.

Крім того, позивач фактично працювала на посаді ткалі, оскільки посада «вагівниці» у ткацькому цеху є частиною трудових обов`язків ткалі і має такий самий правовий статус для пільгового стажу.

Робота здійснювалась повний робочий день, у виробничому цеху, в умовах підвищеного шуму та фізичного навантаження, що відповідає шкідливим і важким умовам праці.

Таким чином, суд вважає, що період роботи позивачки з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року підлягає зарахуванню до пільгового стажу як робота у текстильному виробництві, що дає право на призначення пенсії за вислугу років оскільки.

Варто зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, вирішальним для зарахування стажу до пільгового є не формальна назва посади, а фактичний характер виконуваної роботи та умови праці. Якщо працівник був зайнятий у виробництві та виконував роботи у шкідливих умовах повний робочий день, такий період підлягає зарахуванню до пільгового стажу.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду, відсутність прямої назви посади у Списках не є підставою для відмови у зарахуванні стажу, якщо фактичний характер роботи відповідає умовам пільгового пенсійного забезпечення (позиція КАС ВС, зокрема у справах № 227/4273/16-а та подібних).

Окремо слід сказати, що за вказаний період відсутні документи про атестацію робочого місця, що не може бути підставою для відмови у зарахуванні пільгового стажу, оскільки у 1988 1989 роках проведення атестації не було обов`язковим.

Також суд звертає увагу, що рішенням комісії при ГУ ПФУ в Одеській області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 30.04.2025 року № 3, ОСОБА_1 підтверджено пільговий стаж лише за період з 03.07.1989 року по 08.08.2025 року.

Разом з тим, ч. 3 статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Виходячи з викладеного, органи ПФУ наділені повноваженнями щодо запиту додаткових документів, якщо наданих заявником недостатньо для всебічного розгляду та прийняття обґрунтованого рішення. Ці повноваження можуть бути реалізовані шляхом відповідних запитів, витребування первинних документів щодо підтвердження необхідних відомостей, даних тощо.

Разом з тим, перевірка виданих та витребування додаткових документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо у врахуванні пільгового стажу в повному обсязі самі по собі не можуть бути підставою для його не врахування при призначенні пенсії позивачу.

При цьому суд зазначає, що органом ПФУ не здійснено жодних дій з метою отримання додаткових документів для підтвердження особливих умов праці позивача, однак, в призначенні пенсії за вислугу років відмовлено.

При цьому позивачкою до суду надано заяви свідків, які підтверджують факт роботи ОСОБА_1 на посаді ткача в ткацькому цеху Одеської фабрики технічних тканин у спірний період. Зокрема, ОСОБА_2 , яка працювала в ткацькому цеху Одеської фабрики технічних тканин у період з 03.08.1979 року по 01.03.1993 року. Її період роботи збігається зі спірним періодом роботи позивача з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року.

Таким чином, ОСОБА_2 безпосередньо працювала разом з позивачем у ткацькому цеху ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» та може підтвердити умови праці, характер і зміст виконуваних позивачем трудових обов`язків.

ОСОБА_3 , яка працювала ткачем в ткацькому цеху Одеської фабрики технічних тканин у період з 01.08.1974 року по 20.09.2004 року. Її період роботи також збігається зі спірним періодом роботи позивача з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року. ОСОБА_4 працювала безпосередньо з ОСОБА_1 в ткацькому цеху ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» та підтверджує, що позивач була прийнята на роботу 11.07.1988 та з першого дня виконувала обов`язки ткача у ткацькому цеху, без переведень на інші посади.

Приписами пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, показання свідків можуть бути належними та допустимими доказами в адміністративних справах, зокрема у спорах щодо підтвердження факту виконання роботи та умов праці у разі відсутності або неповноти первинних документів. Зокрема, у разі відсутності архівних документів або неможливості їх отримання факт роботи особи на певній посаді та в певних умовах може підтверджуватися, показаннями свідків, які працювали разом із позивачем у відповідний період.

Також позивачкою після відкриття провадження у даній справі, було подано до суду архівні документи, які також підтверджують факт роботи ОСОБА_1 на посаді ткача в ткацькому цеху Одеської фабрики технічних тканин у спірний період.

Зокрема, архівна довідка Департаменту архівної справи та діловодства (далі - Департамент) № 286-О-11.1-21 від 13.02.2016 року підтверджує, що ОСОБА_1 в період з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року фактично виконувала роботу ткача в ткацькому цеху Одеської фабрики технічних тканин за що їй щорічно було надано додаткова відпустка 12 календарних днів за роботу зі шкідливими умовами праці, а також додаткова відпустка тривалістю 6 календарних днів за виконання робіт за професією ткача.

Аналогічні відомості містяться і в наказі Одеської фабрики технічних тканин № 133-ок від 11.07.1988, що видана Департаментом.

Варто зазначити, що архівна довідка видана уповноваженою архівною установою, містить посилання на первинні документи (накази, табелі, особові рахунки) та важливо, що підтверджує саме характер робіт, а не лише факт роботи.

Враховуючи викладене та оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд вважає підтвердженим той факт, що позивач у період з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року працювала повний робочий день у ткацькому цеху ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» на посаді ткача та безпосередньо виконувала роботи, пов`язані з виробництвом технічних тканин.

При цьому, факт виконання робіт у шкідливих умовах праці підтверджується наданням позивачу щорічної додаткової відпустки тривалістю 12 календарних днів за роботу зі шкідливими умовами праці, а також додаткової відпустки тривалістю 6 календарних днів за виконання робіт за професією ткача.

Таким чином, встановлені обставини свідчать про наявність правових підстав для зарахування спірного періоду роботи до пільгового стажу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.10.2025 року № 75 про відмову у призначенні пенсії.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Суд вважає належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача, враховуючи ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.245 КАС України.

Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання в СПТУ-33 з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року та період роботи з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року у ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивачки в сумі 1064,96 грн. підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.10.2025 року № 75 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період навчання в СПТУ-33 з 01.09.1985 року по 01.07.1988 року та період роботи з 11.07.1988 року по 02.07.1989 року у ЗАТ «Одеська фабрика технічних тканин» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.10.2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1064 грн. 96 коп. (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. вулиця 28-ї Армії, 6, м. Херсон, 73000 ).

Суддя С.О. Cтефанов