Справа № 480/2403/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 р. Справа № 480/2403/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2025, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, м. Суми, повний текст складено 09.09.25 по справі № 480/2403/25

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) , Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області

про визнання протиправним та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі по тексту Укртрансбезпека, перший відповідач), Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області (далі по тексту другий відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) за № ПШ 065958 від 18 березня 2025 року, складену виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області Макарухою Ю.В.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність спірної постанови № ПШ 065958 від 18 березня 2025 року, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн за порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III), оскільки ОСОБА_1 під час рейдової перевірки для підтвердження відповідності режиму праці та відпочинку водія надавалась роздруківка даних із тахографа, а картка водія не входить до переліку обов`язкових документів, які водій повинен мати при собі під час виконання перевезення регулярним маршрутом.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.08.2025 у справі № 480/2403/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека), Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області про визнання протиправним та скасування постанови відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 по справі № 480/2403/25 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив про відсутність у діях позивача будь-яких ознак протиправності, оскільки картка водія не входить до визначеного статтею 39 Закону № 2344-III переліку документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, а тому її відсутність не є підставою для накладення штрафу за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Вказував, що у розумінні пункту 15 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), документи, на підставі яких здійснюється перевезення пасажирів, і документи, пов`язані з обліком режиму праці та відпочинку водія є окремими категоріями. Однак, всупереч наведеному, при винесенні оскаржуваного рішення Сумським окружним адміністративним судом підмінено поняття документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення (ст. 39 Закону), та документів про особливості організації праці та контролю за роботою водіїв транспортних засобів (ст. 18 Закону).

Окрім того, зазначив, що оскаржувана постанова не містить жодної деталізації вчиненого порушення та не відображає складу правопорушення, що є самостійною підставою для її скасування.

Перший відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Повідомив, що оскільки під час здійснення пасажирських перевезень транспортним засобом Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , з м. Суми до м. Ромни було виявлено відсутність документів, визначених статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме у водія на момент перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушені приписи наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 в частині додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, другим відповідачем було правомірно та обґрунтовано складено постанову від 18.03.2025 № ПШ065958.

Вважав помилковими доводи апелянта про те, що Укртрансбезпекою не кваліфіковано правопорушення, так як спірне правопорушення було чітко визначене відсутність особистої картки водія до цифрового тахографа, що є порушенням статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», пункту 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 24.06.2010 № 385 (далі Інструкція № 385).

Зауважив, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 065958 від 18.03.2025 містить усі необхідні реквізити, а вимога про «деталізацію складу» не застосовується до господарських санкцій.

Наполягав, що роздруківка, на яку посилався скаржник, не є самостійним документом для підтвердження здійснення контролю режиму праці та відпочинку без наявної особистої карти водія.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником транспортного засобу - автобуса Меrsedеs-Benz Sprinter 906 ВВ50 д.н. НОМЕР_1 (а. с. 9) та має ліцензію серія АД № 064960 Міністерства транспорту та зв`язку на внутрішні перевезення пасажирів автобусами (а. с. 11).

21.02.2025 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) відповідачем перевірено транспортний засіб позивача під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час проведення перевірки виявлено порушення, а саме - при перевезенні пасажирів по регулярному автобусному маршруту № 500 АС "Ромни" - АВ "Суми" на момент перевірки відсутня картка водія до цифрового тахографа, яка передбачена пунктом 3.5 наказу Міністерством транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, чим порушено статтю 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", про що складено акт № АР103331 від 21.02.2025 (а.с. 7).

Водій ОСОБА_2 із порушеннями, зазначеними в акті перевірки ознайомлений, про що свідчить підпису в акті перевірки. У графі "пояснення водія про причини порушень" зазначено - "копію отримав".

Відділом державного нагляду (контролю) у Сумській області на адресу ОСОБА_1 надіслано копію акту перевірки та повідомлення про призначення до його до розгляду на 18.03.2025 (а. с. 49), яке відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення отримано ним 26.02.2025 (а.с. 49 звор. бік).

Позивачем до в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області з безпеки на транспорті Юрію Макарусі подано пояснення на акт перевірки, де, серед іншого, зазначено, що 21.02.2025 карта у водія ОСОБА_2 дійсно була відсутня, так як була замовлена ще 14.02.2025 у ДП «ДержавтотрансНДІпроект», однак виготовлена 20.02.2025, копія якої додана до пояснень.

За результатами розгляду акту проведеної перевірки № АР 103331 від 21.02.2025 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області винесено постанову № ПШ 065958 від 18.03.2025 про застосування адміністративно - господарського штрафу до позивача у сумі 17000 грн, відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а. с. 6).

Не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості, оскільки матеріалами справи підтверджено здійснення транспортним засобом позивача перевезення пасажирів без оформлення необхідних документів, які передбачені законодавством, що є складом правопорушення, за яке, у силу абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне порушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту, відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано положеннями Закону № 2344-III.

Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування (частина 4 статті 6 Закону № 2344-III).

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, серед іншого віднесено здійснення: державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; контролю за здійсненням міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у пунктах видачі дозволів автомобільним перевізникам України; габаритно-вагового контролю транспортних засобів (частини 6, 7 статті 6 Закону № 2344-III).

Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.

Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Отже, з огляду на викладене, Відділ державного нагляду (контролю) у Сумській області Укртрансбезпеки під час здійснення своїх повноважень діє, як суб`єкт владних повноважень, якому надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників визначена Порядком № 1567.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 рейдові перевірки на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення і направлення на рейдову перевірку.

Згідно із пунктом 13 Порядку № 1567 у разі виявлення під час рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).

Згідно з пунктами 7 та 8 Порядку № 1567 рейдова перевірка проводиться у строк, зазначений у направленні, що не перевищує сім календарних днів.

Рейдова перевірка проводиться шляхом зупинення транспортного засобу або без такого зупинення.

Рейдова перевірка без зупинення транспортного засобу проводиться на автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, у місцях посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, у зонах габаритно-вагового контролю, на інших об`єктах, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що право на проведення рейдових перевірок на автомобільному транспорті, зокрема, наявність у автомобільного перевізника визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, віднесено до повноважень посадових осіб відповідача.

Колегією суддів встановлено, що внаслідок проведення другим відповідачем рейдової перевірки, підстави та порядок проведення якої позивач не оскаржує, виявлено порушення ФОП ОСОБА_1 статті 39 Закону № 2344-ІІІ, а саме: при перевезенні пасажирів по регулярному автобусному маршруту № 500 АС «Ромни» - АВ «Суми» на момент перевірки відсутня картка водія до цифрового тахографа, наявність якої при здійсненні таких перевезень є обов`язком, передбаченим пунктом 3.3 наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010.

Так, відповідно до статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення визначені у статті 39 Закону № 2344-III.

Відповідно до вказаної статті автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

З аналізу положень статті 39 Закону № 2344-III вбачається, що перелік документів визначений зазначеною нормою для здійснення пасажирських перевезення не є вичерпним, що спростовує доводи апелянта про зворотне.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 вказаного Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відсутність у водія чи не пред`явлення особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документів (одного з них), на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, тягне за собою відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що покладається на автомобільного перевізника.

Сторонами не спростовується, що ФОП ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у розумінні статті 60 Закону № 2344-III, а тому несе відповідальність за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Отже, у розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення внутрішнього чи міжнародного.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 823/1199/17.

Згідно з частиною 8 статті 53 Закону № 2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до статті 18 Закону № 2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку встановлені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 р. № 340 (далі по тексту - Положення № 340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 Положення № 340 передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією № 385.

Згідно із пунктом 1.3 Інструкції № 385 її дія поширюється на суб`єктів господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385 картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

На виконання вимог пункту 3.6 Інструкції № 385, перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

За приписами пункту 3.3 розділу ІІІ, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку про те, що саме на автомобільних перевізників покладено обов`язок забезпечити, а на водіїв пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються перевезення.

Крім того, водії повинні допускати до перевірки тахографів посадових осіб ДС України з безпеки на транспорті, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Відповідно до пояснень, викладених позивачем на Акт перевірки, на момент перевірки у водія ОСОБА_2 не було картки водія, оскільки вона була лише замовлена, однак не отримана (а.с. 10).

При цьому, позивач наполягає, що у водія на момент проведення рейдової перевірки була роздруківка даних роботи тахографа, яка є достатнім документом для підтвердження режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів.

Так, у розумінні пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Разом з цим, Акт перевірки № АР 103331 не містить відомостей про те, що водієм до перевірки надавалась роздруківка даних роботи тахографа, як і не містить зауважень про те, що перевіряючим не відображено відомості про надання такого документу.

Надана до суду копія роздруківки даних роботи тахографа не може бути взята до уваги, як належний доказ, оскільки містить дані про режим роботи водія «Tsyhanov Ihor» у той час, як на момент проведення перевірки транспортний засіб позивача перебував під керуванням водія ОСОБА_2 .

Колегія суддів відхиляє викладені у апеляційній скарзі доводи про невідповідність оскаржуваної постанови встановленій формі, оскільки як вбачається із долученої до матеріалів справи копії постанови № ПШ 065958 від 18 березня 2025 року остання має всі необхідні реквізити, відображає склад правопорушення, підписана уповноваженою особою, скріплена круглою печаткою та відповідає встановленій формі.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що матеріалами справи у повному обсязі підтверджено здійснення транспортним засобом позивача перевезення пасажирів без оформлення необхідних документів, які передбачені законодавством, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що другим відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративно- господарської відповідальності на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення вимог статті 39 вказаного Закону, а тому підстави для скасування постанови № ПШ 065958 від 18 березня 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з вищезазначених підстав не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.09.2025 по справі № 480/2403/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко