Справа № 160/1124/26
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 березня 2026 року Справа № 160/1124/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Царікової О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення позову без розгляду,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему Електронний суд надійшов адміністративний позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРАЇНСЬКА МАШИНОБУДІВНА КОМПАНІЯ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України, в якому позивач просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12713865/40521127 від 04.04.2025 про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 20.11.2024;

-визнати протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: № 12713864/40521127 від 04.04.2025 про відмову у реєстрації податкової накладної №1 від 17.02.2025;

-зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати податкову накладну №4 від 20.11.2024, складену Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРАЇНСЬКА МАШИНОБУДІВНА КОМПАНІЯ" () датою її подання.

-зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати податкову накладну №1 від 17.02.2025, складену Товариством з обмеженою відповідальністю НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРАЇНСЬКА МАШИНОБУДІВНА КОМПАНІЯ" () датою її подання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

05.02.2026 на адресу суду засобами системи «Електронний суд» надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

18.02.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшло заперечення проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Заперечення обгрунтовано тим, що до Дніпропетровського окружного адміністративного суду ТОВ «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРАЇНСЬКА МАШИНОБУДІВНА КОМПАНІЯ» разом з позовною заявою було подано як додаток клопотання про поновлення строку звернення до суду. В клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивач повідомив суду той факт, що 10.06.2025 ним було подано позовну заяву, в якій останній просив визнати протиправним та скасувати: рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № 12713865/40521127 від 04.04.2025 про відмову у реєстрації податкової накладної №4 від 20.11.2021; рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/ розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а саме: № 12713864/40521127 від 04.04.2025 про відмову у ресстрації податкової накладної №1 від 17.02.2025. Проте, позивачем при підготовці позовної заяви помилково в прохальній частині позовної заяви вказано не номери рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення ресстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних про відмову у ресстрації податкової накладної в Єдиному ресстрі податкових накладних №12713865/40521127 від 04.04.2025 та №12713864/40521127 від 04.04.2025, а номери рішень Комісії центрального рівня з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №16467/40521127/2 від 15.04.2025 та №16478/40521127/2 від 15.04.2025. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №160/17026/25, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Українська машинобудівна компанія» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити певні дії було відмовлено. З тексту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 160/17026/25, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення дійшов висновку, що позивач в цій адміністративній справі не оскаржує рішення від 04.04.2025 №12713864/40521127 про відмову у реєстрації податкової накладної від 17.02.2025 №1 і рішення від 04.04.2025 №12713865/40521127 про відмову у реєстрації податкової накладної від 20.11.2024 №4, а просить суд визнати протиправними і скасувати рішення Державної податкової служби України від 15.04.2025 № 16467/40521127/2, яким залишено без змін рішення від 04.04.2025 №12713865/40521127, та рішення від 15.04.2025 №16178/40521127/2, яким залишено без змін рішення від 04.04.2025 № 12713864/40521127. З аналізу рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі № 160/17026/25, позивачем встановлено, що у задоволенні позову було відмовлено виключно з формальних процесуальних підстав, а саме: з мотивів того, що рішення ДПС України, прийняті за результатами адміністративного оскарження, не є актами, які безпосередньо породжують правові наслідки для платника податків, і не можуть бути самостійним предметом судового оскарження. Відтак, представник позивача, вважав, що за наслідком набрання законної сили рішенням суду №160/17026/25 усі податкові накладні, які були зупинені, будуть зареєстровані. У справі, що розглядається №160/1124/26, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 розглянуто клопотання про поновлення строку звернення до суду та поновлено ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО - ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРАЇНСЬКА МАШИНОБУДІВНА КОМПАНІЯ" строк звернення до суду з означеним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно до частини 2 статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У відповідності до частини 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З урахуванням того, що оскарження рішень, якими відмовлено у реєстрації податкових накладних № 4 від 20.11.2024 та № 1 від 17.02.2025 та питання щодо реєстрації вказаних податкових накладних триває, позивач своєчасно звернувся до суду з позовною заявою у справі № 160/17026/25, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника позивача та поновлення строку звернення до суду з означеним позовом.

Слід зазначити, що поняття «легітимні очікування», головним чином походять від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.

Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти «малої людини» від «великої держави», в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.

Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі №580/1300/22.

Враховуючи викладену правову позицію, з огляду на те, що оскарження рішень, якими відмовлено у реєстрації податкових накладних №4 від 20.11.2024 та №1 від 17.02.2025 та питання щодо реєстрації вказаних податкових накладних триває, позивач своєчасно звернувся до суду з позовною заявою у справі № 160/17026/25, Товариство має саме легітимне очікування на реєстрацію податкових накладних.

А тому враховуючи вказане, суд зауважує на такому.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини вже звертав увагу на те, що «застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірною гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (див. рішення у справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), заява № 35787/03, п. 29, від 26.07.2007)».

З огляду на це, в контексті обставин справи, суди повинні звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Рішеннями Європейського Суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським Судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський Суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 30.06.2022 року у справі № 120/1966/21-а.

Крім того, суд вважає, що посилання представника відповідача на правові позиції Верховного Суду щодо визначення підстав для поновлення позивачу пропущеного строку звернення до суду у даній справі є нерелевантними до даних правовідносин, оскільки відповідачем не здійснено правовий аналіз даної конкретної ситуації та причин пропуску строків на звернення до суду із даним позовом.

Більш того, суд зазначає, що в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 судом було надано відповідну правову оцінку поважності обставинам, які вплинули на пропущення строку звернення до суду із цим позовом та поновлено позивачу строк звернення до суду з означеним позовом.

Таким чином, клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 122, 123, 243, 248, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залишення адміністративного позову без розгляду відмовити повністю.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складений 13.03.2026.

Суддя О.В. Царікова