Справа № 380/14974/25
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 380/14974/25 пров. № А/857/45356/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Носа С.П.;

суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 380/14974/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

суддя у І інстанції Гулик А.Г.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 недоотриманої за життя ОСОБА_2 пенсії у зв`язку з його смертю; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману за життя ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з його смертю в розмірі 203188,97грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 сум пенсії, що підлягали виплаті її чоловіку, ОСОБА_2 , на підставі Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби. та деяких інших осіб» і залишились недоотриманими у зв`язку з його смертю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії її померлого чоловіка, ОСОБА_2 , у розмірі 203188,97грн на підставі Закону України №2262 від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/9129/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 із 01.04.2019, виходячи із розміру грошового забезпечення, зазначеного в оновленій довідці станом на 05.03.2019, виготовленої Адміністрацію Державної прикордонної служби України за № 11/362 від 14.07.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України № 11/362 від 14.07.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 01.04.2019.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання зазначеного судового рішення здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 . Згідно з розрахунком на доплату заборгованість пенсійного органу перед пенсіонером за період квітень 2019 липень 2021 складає 53008,95 (п`ятдесят три тисячі вісім гривень 95 копійок).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.03.2021, яке набрало законної сили 10.08.2021, у справі № 380/12376/20 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не проведення ОСОБА_2 перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року, виходячи із розміру його грошового забезпечення, зазначеного у довідці Адміністрації Державної прикордонної служби України № 1118112-с від 01.12.2020, виданої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі № 1.380.2019.005371; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 із 01 квітня 2019 року пенсію без обмеження її максимальним розміром, виходячи із 89% грошового забезпечення, зазначеного у довідці Адміністрації Державної прикордонної служби України від 01.12.2020 № 11/18112-с, виданої на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року у справі № 1.380.2019.005371, із врахуванням раніше проведених пенсійних виплат.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання зазначеного судового рішення здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 . Згідно Розрахунку на доплату заборгованість пенсійного органу перед пенсіонером за період квітень 2019року по листопад 2021року складає 129158,46 (сто двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 46 копійок).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.11.2024, яке набрало законної сили 20.12.2024, у справі № 380 21317/24 визнано протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області щодо припинення виплати з 01.07.2021 щомісячної доплати ОСОБА_2 в розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 № 713; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 01.07.2021 перерахунок і виплату щомісячної доплати ОСОБА_2 у розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021 № 713.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання зазначеного судового рішення здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 із 01.07.2021. Згідно з Розрахунком на доплату заборгованість пенсійного органу перед позивачем за період липень 2021року лютий 2025року складає 21021,56 (двадцять одна тисяча двадцять одна гривня 56 копійок).

Отже, загальна сума заборгованості пенсійного органу перед ОСОБА_2 складає 203188,97 (двісті три тисячі сто вісімдесят вісім гривень 97 копійок).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

ОСОБА_1 є дружиною померлого, і станом на день його смерті фактично проживала разом із померлим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 20 травня 2025 року звернулася із заявою до відповідача про виплату їй суми недоотриманої за життя чоловіка його пенсії у зв`язку із смертю останнього.

Листом від 11 червня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено в задоволенні вказаної заяви із посиланням на те, що пенсія не включається до складу спадщини і вказані відносини не є спадковими, хоча в поданій заявником заяві не було посилання на виплату заборгованості пенсії померлого чоловіка в порядку спадкування, а в порядку статті 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті позивачу сум пенсії, що підлягали виплаті на підставі Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і залишилась недоотриманими у зв`язку з смертю годувальника, звернулася з відповідним позовом до суду.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 1218 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини) передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення вказаних статей не зазнали змін і в редакції ЦК України, чинній на час звернення позивача із позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон України № 2262-XII) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Згідно з частиною першою статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, як в редакції чинній на час відкриття спадщини, так і в редакції чинній на час звернення із позовом до суду, (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Право на отримання пенсійних виплат спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак померлим не отримана.

На виконання рішень суду нараховано загальну суму заборгованості перед ОСОБА_2 у розмірі 203188,97 (двісті три тисячі сто вісімдесят вісім гривень 97 копійок).

У листі №11833-12332/В-52/8-1300/25 відповідач зазначив, що копія акту № 8 від 01.03.2025 виданий на померлого ОСОБА_2 вважається недійсним, без зазначення жодних підстав для вказаного твердження.

Вказане стало підставою для відмови у виплаті позивачу сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Вказане спростовується копією листа №11833-12332/В-52/8-1300/25, який наявний в матеріалах справи.

Згідно частини 1 статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII, в редакції чинній на час відкриття спадщини, (далі Закон України № 2262-XII) суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дружиною померлого і має право на одержання цих сум у будь-якому випадку, навіть за умови непідтвердження спільного проживання.

Отже, позивач згідно з частиною першою статті 61 Закону № 2262-ХІІ має право на виплату йому неодержаних його годувальником у зв`язку з його смертю сум пенсії в розмірі 203188,97 грн.

Право позивача на отримання вказаних сум пенсії, невиплачених її чоловіком у зв`язку зі смертю, є законними сподіваннями, оскільки така виплата передбачена національним законодавством. Таке майнове право підпадає під поняття майно у значенні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Така відмова відповідача є втручанням в право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Стосовно способу захисту порушеного права, то суд вважає за необхідним вказати, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало б необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Састиною другою статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції Суд зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідач за результатами розгляду заяви позивача відмовив у виплаті коштів, а відтак вчинив активні дії, у зв`язку з чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності необхідно відмовити.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити позивачу недоотриману суму пенсії її померлого чоловіка в розмірі 203188,97 грн на підставі Закону України №2262 від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року у справі № 380/14974/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук