Справа № 460/17418/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/17418/25 пров. № А/857/55616/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду, головуючий суддя Недашківська К.М., постановлена о 13:13 год. у м. Рівне, повний текст якої складено 15.12.2025 року, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Біотек» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Менскорп» про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ГУ ДПС у Рівненській області звернулося в суд з позовом до ТзОВ «Соя-Біотек» та ТзОВ «Менскорп», в якому просило визнати договір поставки 16.03.2023 року №1603-С, укладений між ТзОВ «Вайтера Трейд» («Менскорп»), , та ТзОВ «Соя-Біотек», , недійсним.

ТзОВ «Соя-Біотек» подало клопотання про залишення позову без розгляду, яке обґрунтоване тим, що станом на грудень 2024 року строк звернення до суду з адміністративним позовом становив 3 місяці, то відповідно вказаний строк закінчився 09.03.2025 року. Представником Позивача не зазначено жодної інформації, яка б вказувала на наявність у податкового органу об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали йому звернутися до адміністративного суду з цим позовом в межах встановлених законом строків.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Біотек» про залишення позовної заяви без розгляду задоволено; позовну заяву Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соя-Біотек» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Менскорп» про визнання договору недійсним залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ГУ ДПС у Рівненській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Одночасно частиною 3 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Отже, перебіг позовної давності за вимогами про повернення отриманих відповідачами коштів за вказаними вище правочинами розпочався з моменту, коли покупець передав, а постачальник прийняв гроші. Тобто, при поданні позову до Господарського суду було дотримано строків, визначених цивільним законодавством України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечила проти апеляційної скарги, вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про визнання правочину недійсним, а викладені в заяві про поновлення строку причини не можуть вважатися повноважними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правове регулювання застосування строку звернення до суду в податкових правовідносинах у разі оскарження платником податків рішень контролюючого органу вже було предметом дослідження судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду справи № 640/20468/18. У постанові від 11 жовтня 2019 року Верховний Суд зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин, з приводу захисту прав, свобод та інтересів у яких особа звертається до суду.

Установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.

Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відповідно до підпункту 20.1.30 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.

Суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про те, що до спірних правовідносин слід застосувати строки звернення до суду, встановлені наведеною вище нормою, зокрема тримісячний термін для суб`єкта владних повноважень.

Це, зокрема, підтверджується правовою позицією Верховного Суду, що висловлена в постанові від 19.02.2021 року у справі № 816/4123/15.

У вказаному рішенні Верховний Суд відзначив, що при визначенні строку звернення до суду з вимогою про визнання недійсними договорів як таких, що вчинені з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, слід керуватися загальними правилами передбаченими КАС України.

Зазначений строк, на думку суду касаційної інстанції обчислюється з дня, коли податковий орган дізнався або повинен був дізнатися про порушення інтересів держави внаслідок вчинення відповідного правочину з протиправною метою та, відповідно, виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду з позовом.

За такого правового регулювання довід скаржника, що до спірних правовідносин застосовується строк звернення до суду, встановлений ЦК України, не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до уваги, адже дія даного законодавчого акта не може розповсюджуватися на публічно правові відносини.

Колегія суддів зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду встановлений процесуальним законодавством строк від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору в межах даної адміністративної справи є визнання недійсним Договору поставки 16.03.2023 року №1603-С, що укладений між ТОВ «Вайтера Трейд» («Менскорп»), , та ТОВ «Соя-Біотек», .

Судом встановлено, що про існування договору поставки від 16.03.2023 року №1603-С, укладеного між ТзОВ «Соя Біотек» та ТзОВ «МЕНСКОРП» («Вайтера Трейд») позивачу стало відомо під час проведення ним документальної планової виїзної перевірки ТзОВ «Соя Біотек» з питань податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.01.2018 року по 30.09.2024 року, яка проводилася в період з 12.11.2024 року по 02.12.2024 року, за результатами якої складено Акт №19247/Ж5/17-00-07-01/41654619 від 09.12.2024 року.

Так, у вказаному Акті перевірки посадові особи, які здійснювали перевірку виклали свої висновки про те, що вони ставлять під сумнів реальність господарської операції з поставки товару між ТзОВ «Вайтера Трейд» («Менскорп») та ТзОВ «Соя Біотек» за договором поставки від 16.03.2023 року №1603-С.

Однак, з моменту складенні Акта перевірки (09.12.2024 року) до травня 2025 року (дата звернення до Господарського суду Рівненської області) позивач не вживав належних заходів для його отримання.

Суд, також встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 18.08.2025 року, залишеною без змін постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду Рівненської області від 09.10.2025 року, закрито провадження у справі №918/403/25, у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Натомість, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом 25 вересня 2025 року, тобто до того, як Північно-Західний апеляційний господарський суд Рівненської області виніс постанову від 09.10.2025 року, якою ухвалу Господарського суду Рівненської області 12 травня 2025 року залишено без змін.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Позивачем не наводиться жодних причин, що перешкоджали звернутись до суду в межах строку, визначеного законом.

Крім цього, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Вирок суду, отриманий позивачем відповідно до супровідного листа Офісу Генерального прокурора від 19.05.2025 року №08/1-1907-24 (вх. ГУ ДПС у Рівненській області №14056/7/17-00 від 23.05.2025) не розпочинає перебіг строку звернення до адміністративного суду, оскільки, як уже зазначалось судом раніше, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів вказує, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не початком перебігу строку звернення до суду із позовом.

При цьому, позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський Суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Враховуючи те, що поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з позовом позивачем не зазначено та в ході судового розгляду справи таких не встановлено, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 123 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №460/17418/25 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич
Повний текст постанови складено 12.03.2026 року.