Справа № 160/21846/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
29.07.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ДПС України (далі відповідач-1) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-2), в якому просить:
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру обтяжень відповідний запис про встановлення податкової застави на рухоме майно ОСОБА_1 , оформлений на підставі акту опису майна у податкову заставу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, уточнену позовну заяву та документ про сплату судового збору,
14.08.2025 позивач повідомила про виконання вимог ухвали суду від 04.08.2025 про залишення позовної заяви без руху надавши заяву про поновлення строку зверненяня до суду, уточнену позовну заяву та платіжну інструкцію про сплату судового збору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.08.2025 поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 26.09.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення за якими визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за податковий період 2022-2024 роки на загальну суму 92 086,45 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки факт вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень нічим не підтверджено. Отже, зважаючи на пропуск Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області строків визначення податкового зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пропуск строків їх надсилання, на підставі п. 102.1 ст. 102 ПК України, вважає, що є вільною від такого грошового зобов`язання. Таким чином, прийняті відповідачем-2 податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню через пропуск строків їх надсилання. Крім того, зазначила, що сумарна площа об`єктів житлової нерухомості, які їй належать на праві власності, становить 88,5 кв.м., що не перевищує граничну оподатковувану площу 180 кв.м., визначену ПК України. При цьому, вона не здійснює підприємницької діяльності, не передає об`єкти нерухомості в лізинг, позичку та не отримує доходу від їх використання. Відтак, враховуючи фактичну площу житлової нерухомості та її виключно приватне використання, у неї виникає повне право на звільнення від сплати податку відповідно до пп. 266.4.1 ПК України. Додатково звертала увагу суду, що з відповіді управління на адвокатський запит їй стало відомо, що за нею обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 86 773,19 грн, у зв`язку з чим відповідачем-2 зареєстрована податкова застава в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.05.2025, тому у зв`язку з протиправність винесення податкових повідомлень-рішень, вважає, що підлягає виключенню з Державного реєстру обтяжень відповідний запис про встановлення податкової застави на рухоме майно, оформлений на підставі акту опису майна у податкову заставу.
03.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог до ДПС України, оскільки вимоги до останньої відсутні.
Розглянувши заявлене клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні останнього, оскільки ст. 240 КАС України визначено вичерпний перелік підстав, за яких позов може бути залишений без розгляду, відсутність вимог до одного із відповідачів не входить до цього переліку, у зв`язку з чим заявлене клопотання відповідача-2 не ґрунтується на нормах процесуального права.
11.09.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що згідно даним інформаційно-комунікаційної системи позивач перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником ряду об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим, відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, контролюючим органом нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022-2024 роки та сформовані податкові повідомлення-рішення від 18.11.2024, від 17.01.2025 та від 19.06.2025 у кількості 8 шт. При цьому, частина прийнятих податкових повідомлень-рішень була відкликана. Прийняті рішення направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу платника згідно даних ДРФО, а саме: АДРЕСА_1 , однак платником не отримані та повернуті до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з зазначенням «за закінченням терміну зберігання», отже, згідно п.42.2 ст. 42 ПК України, є такими, що належним чином вручені. Крім того, звертала увагу суду, що сам факт затримки контролюючим органом строків направлення податкових повідомлень-рішень є лише підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ПК України за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання в частині нарахування штрафних санкцій та пені, однак, не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо сплати сум податку та бути підставою для визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування. Винесення позивачу податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно п.п.266.10.1.а, п.266.10 ст.266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування. Враховуючи викладене, спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства. На підставі викладеного у задоволенні позову просила відмовити.
19.09.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що позивач заперечує всі доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву, оскільки вони є не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно до діючого законодавства у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення до 1 липня року, що настає за звітним, фізичні особи звільняються від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними з огляду на порушення податковим органом строків їх направлення платнику податків.
25.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху шляхом виключення ДПС України як відповідача, оскільки позивач заявила та обґрунтувала позовні вимоги лише до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Розглянувши заявлене клопотання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні останнього, оскільки позовна заява містить достатньо інформації для розгляду спору по суті, питання про те, чи є ДПС України належним відповідачем та чи підлягає позов задоволенню щодо відповідача 1, буде вирішено судом при ухваленні остаточного рішення.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у власності ОСОБА_1 перебувають об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, а саме:
- цілісний майновий комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1142,9 кв.м., право власності з 29.01.2022;
- комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1051 кв.м., право власності з 29.06.2023;
- нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 20,3 кв.м., право власності з 23.12.2016;
- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 53,8 кв.м., право власності з 12.08.2021;
- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 34,7 кв.м., право власності з 13.07.2009;
- домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 861,9 кв.м., право власності з 01.12.2021;
- нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 206,1 кв.м., право власності з 29.01.2009;
- комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , інформація про загальну площу в Реєстрі відсутня, право власності з 14.07.2008;
- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_9 , інформація про загальну площу в Реєстрі відсутня, право власності з 04.09.2012.
За висновками податкового органу окремі об`єкти нерухомості, відповідно до вимог пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті податкові повідомлення-рішення від 18.11.2024, від 17.01.2025 та від 19.06.2025, якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2022-2024 роки, а саме:
1) за комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1051 кв.м., право власності з 29.06.2023:
2) за житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа 53,8 кв.м:
3) за квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 34,7 кв.м.:
4) за нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 20,3 кв.м.:
Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , проте поштові відправлення повернулися до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та конвертами, копії яких наявні в матеріалах справи.
Отже, спір між сторонами виник з підстав обґрунтованості нарахування відповідачем суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 - 2024 роки.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п. 36.1 - 36.3 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
За змістом п. 10.1 ст. 10, п. 265.1 ст. 265 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та плата за землю є податком на майно та належать до місцевих податків.
Стаття 266 ПК України регулює питання, пов`язані з податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, згідно із пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України).
Відповідно до пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.
До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
В силу положень пп. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до положення пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).
Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України).
Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Відповідно до пп. 266.7.2. п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Підпунктом 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Відповідно до пп. 266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПКУкраїни податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Підставою для нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020-2022 роки стали дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Так, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.
Об`єктами нежитлової нерухомості, які належать позивачу на праві власності та на які податковим органом нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є:
- комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1051 кв.м.;
- нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 20,3 кв.м.
За комплекс, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1051 кв.м., право власності з 29.06.2023, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті:
За нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , загальна площа 20,3 кв.м., Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті:
Об`єктами житлової нерухомості, які належать позивачу на праві власності та на які податковим органом нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є:
- житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа 53,8 кв.м;
- квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 34,7 кв.м.
За житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа 53,8 кв.м., Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті:
За квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальна площа 34,7 кв.м., Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняті:
Щодо доводів позивача про пропущення відповідачем-2 строку прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до пп.266.7.1. п. 266.7. ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у порядку встановленому цим пунктом Кодексу.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2. п. 266.7. ст. 266 ПК України).
Пункт 266.10. ст. 266 ПК України регулює питання строки сплати податку.
Відповідно до пп. 266.10.1. податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Згідно із пп.266.10.2. п. 266.10. ст. 266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Відповідно до пп.266.10.3. п. 266.10. ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 цього Кодексу.
Відповідно до п.102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 30-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Отже, позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єкту нерухомості за 2022 рік мав бути нарахований відповідачем до 01 липня 2023 року, за 2023 рік до 01 липня 2024 року, за 2024 рік до 01 липня 2025 року.
У разі ненарахування контролюючим органом податку в межах цього періоду, тобто до 01 липня 2023 року за 2022 рік, до 01 липня 2024 року за 2023 рік, та до 01 липня 2025 року за 2024 рік, то платник податку звільняється від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання відповідно до пп.266.10.2. п. 266.10. ст. 266 ПК України, тобто до такого платника податку не може бути застосовані штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Разом з цим, несвоєчасне нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання не звільняє платника податку безпосередньо від цього зобов`язання та від його сплати.
За приписами пп.266.10.3. п. 266.10. ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Тобто, у контролюючого органу є право на нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єкту нерухомості за 2023 рік до 01 липня 2026 року, за 2023 рік до 01 липня 2027 року, за 2024 рік до 2028 року.
За таких обставин, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області правомірно, в межах встановленого ст. 102 ПК України строку, сформовані спірні податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Щодо доводів позивача про не отримання спірних податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.
За змістом підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 ПК України, пункту 286.5 статті 286 ПК України податкові повідомлення-рішення формуються контролюючим органом та надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 42.1 статті 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
Згідно з пунктом 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
За змістом пункту 42.5. статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
При цьому, відповідно до абзацу першого пункту 63.5 статті 63 ПК України всі фізичні особи платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзацами першим і другим пункту 45.1 статті 45 ПК України встановлено, що платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Відповідно до пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Суд звертає увагу, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
Верховний Суд у постанові від 27.10.2020 №813/3922/17 висловив правову позицію, в якій зауважив на тому, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну персональних даних, останній, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №120/479/21-а, в якій суд зазначив, що добросовісний платник податків, зобов`язаний забезпечити отримання кореспонденції, у разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатись на неотримання ним документів, як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних наслідків.
З доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що всі прийняті податкові повідомлення-рішення були направлені позивачу засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 , проте поштові відправлення повернулися до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та конвертами, копії яких наявні в матеріалах справи.
Таким чином, доводи позивача про порушення відповідачем-2 порядку надсилання прийнятих податкових повідомлень-рішень та не отримання їх останньою, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються доказами, наявними матеріалах справи.
Щодо правомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень за об`єкти нежитлової нерухомості, а саме:
Так, судом встановлено, що зазначені податкові повідомлення-рішення містять інформацію щодо підстав нарахування податкового зобов`язання з плати по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; посилання на норми ПК України, відповідно до яких зроблений розрахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; граничні строки сплати грошового зобов`язання; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.
Досліджуючи розрахунки відповідача-2 до цих податкових повідомлень-рішень, суд звертає увагу на те, що останні містять всю необхідну інформацію для перевірки правильності нарахувань податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 2022 по 2024 роки, у тому числі містять зазначення: типу об`єкта нерухомості, адресу об`єкта нерухомості, загальну площа, ставку податку, пільгу та питому вагу.
При цьому, обчислення суми податку з об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності позивача, контролюючим органом здійснено виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку, що також відповідає положенням статті 266 ПК України.
Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкових повідомлень-рішень за об`єкти житлової нерухомості, а саме:
суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
В даному випадку спір виник щодо не застосування відповідачем-2 пільги у вигляді зменшення площі оподаткування за перебування у власності позивача різних типів об`єктів житлової нерухомості на 180 кв.м.
Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач є власником об`єктів житлової нерухомості, а саме:
- житлового будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , загальної площею 53,8 кв.м;
- квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 34,7 кв.м.
Отже, сумарна площа вказаних об`єктів складає 88,5 кв.м, що є значно меншою за визначений розмір пільги для власників об`єктів житлової нерухомості різних типів.
З урахуванням зазначеного, відповідач-2 мав розрахувати позивачу суму податку на нерухомість у спірний період 2022-2024 роки щодо нерухомого майна, зокрема, квартири загальною площею 34,7 кв.м. та житлового будинку, загальною площею 53,8 кв.м., з урахуванням пільг з податку на нерухомість, передбачених пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України.
Проте, як свідчать наявні в матеріалах справи розрахунки спірних податкових повідомлень-рішень, відповідачем-2 при нарахуванні податкових зобов`язань за квартиру та за житловий будинок, не застосовувалась податкова пільга у розмірі 180 кв.м., передбачена пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України.
Таким чином, оскільки загальна площа належного позивачу житлового майна квартири та житлового будинку не перевищує 180 кв.м., то, відповідно, нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 - 2024 роки є протиправним.
Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до п. 59.5 ст. 59 та п. 89.3 ст. 89 ПК України, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області були сформовані та винесені:
які не є предметом оскарження у цій справі.
Податкову заставу зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15.05.2025 за № 31954349.
Натомість, позивач просить зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру обтяжень відповідний запис про встановлення податкової застави на рухоме майно оформлений на підставі акту опису майна у податкову заставу.
Відповідно до п.93.1. ст.93 ПК України, майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 цього Кодексу, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 цього Кодексу.
Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті (п.93.2. ст.93 Податкового кодексу України).
З огляду на викладене, суд зазначає, що, оскільки у спірних правовідносинах обтяжувачем є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області і відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1. статті 93 Податкового кодексу України, відсутній, підстави для зобов`язання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області виключити з Державного реєстру обтяжень відповідний запис про встановлення податкової застави на рухоме майно оформлений на підставі акту опису майна у податкову заставу відсутні.
При цьому, враховуючи, що позивачем не заявлено жодних вимог до ДПС України, а обставини справи не підтверджують вчинення останньою протиправних дій чи прийняття рішень щодо позивача, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у частині позовних вимог до ДПС України.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн, що документально підтверджується квитанціями від 14.07.2025 та 13.08.2025 на суму 1211,20 грн кожна.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в сумі 37,65 грн, пропорційно задоволеній частині позовних вимог.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець