Справа № 640/20418/19
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 березня 2026 року

м. Київ

справа №640/20418/19

адміністративне провадження №К/990/8637/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів: Ханової Р.Ф., Юрченко В.П.,

перевіривши касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №640/20418/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 25.02.2026 надійшла касаційна скарга Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №640/20418/19.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Конотопський авіаремонтний завод «АВІАКОН» до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2019:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на загальну суму 8.510.021,25 грн, з яких 6.808.017,00 грн. - зобов`язання, 1.702.004,25 грн. - штрафні санкції,

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2.338.710,00 грн., з яких 1.870.968,00 грн. - зобов`язання, 467.742,00 грн. - штрафні санкції,

- №000201507, яким зменшено, суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 3.267.776,00 грн. і застосовано штрафні санкції в розмірі 1.633.888,00 грн.,

- №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 1.679.817,00 грн.

Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.

При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судом встановлено наступне.

Касаційну скаргу подано третє, попередні скарги повернуто ухвалами Верховного Суду від 30.12.2025, від 09.02.2026.

Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого зазначено про право на повторне звернення з касаційною скаргою.

Верховний Суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.

Право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.

Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.

Скаржником наявність поважних підстав для поновлення строку касаційного оскарження не обґрунтовано, не обґрунтовано зволікання з повторним поданням касаційної скарги.

Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. При цьому пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України є відсильною нормою, обґрунтування необхідності касаційного оскарження таким пунктом можливе лише у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт та частину статті 353 КАС України.

Скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», п. 5 П(С) БО № 11 «Зобов`язання», п. 5 П(С) БО № 15 «Дохід», підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, п. 135.1 статті 135 Податкового кодексу України у подібних складних правовідносинах, які характеризуються встановленим актом перевірки заниженням платником податків доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку на вартість безоплатно отриманих активів від невстановлених осіб, які фактично оприбутковано на склад підприємства з метою їх подальшого використання у виробництві, що пов`язано із не підтвердженням актом перевірки реальності проведених господарських операцій платника із контрагентами.

Контролюючим органом зазначено, що судами не проаналізовано, не надано належної правової оцінки порушеним позивачем нормам законодавства, які стосуються правил формування складу доходів позивача, внаслідок чого вартість активів, як безоплатно отримано від вказаних в акті контрагентів, залишились не врахованою в фінансовій звітності підприємства. Помилка суду при застосуванні вказаних норм законодавства полягає в тому, що судами попередніх інстанцій в мотивувальній частині оскаржуваних рішеннях залишено поза увагою та не застосовано вказані вимоги законодавства внаслідок чого судами проігноровано встановлене актом перевірки порушення в частині заниження іншого операційного доходу на суму безоплатно отриманих активів від спірних контрагентів.

На думку податкового органу, у разі набуття платником податків у власність безоплатно отриманого товару від невстановлених постачальників, без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання, платник податків повинен відобразити відповідну суму активів в звіті про фінансові результати за Формою №2: р. 2120 «Інший операційний дохід».

Скаржником зауважено, що в оскаржуваних рішеннях взагалі відсутній висновок щодо застосування вказаних норм законодавства до спірних правовідносин. Судами не проаналізовано, не надано належної правової оцінки порушеним позивачем нормам законодавства, які стосуються правил формування складу доходів позивача, внаслідок чого вартість активів, як безоплатно отримано від вказаних в акті контрагентів, залишились не врахованою в фінансовій звітності підприємства

Також скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, зауважено, що суд першої та апеляційної інстанції у справі №620/20418/19 застосував норму п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №826/14264/13-а.

На думку податкового органу, суд апеляційної інстанції обмежився застосуванням до спірних правовідносин висновків згаданої постанови Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 лише в частині посилання контролюючого органу на наявність кримінальних проваджень щодо ТОВ «ПРОМЕЛЕКТРОНІКА», як на самостійну підставу для висновку Відповідача про нереальність господарських операцій без надання оцінки в сукупності всім доводам контролюючого органу на спростування або підтвердження доводів про нереальність проведених господарських операцій Позивача із ТОВ «Промелектроніка» та ТОВ «АВІА ТЕХКОНТАКТ». В той час, судами попередніх інстанцій протиправно не надавалась оцінка у сукупності всім доказам Відповідача на підтвердження доводів щодо нереальності проведених операцій Позивача з ТОВ «Промелектроніка» та ТОВ «АВІА ТЕХКОНТАКТ», а саме наявним кримінальним провадженням відносно контрагентів, не підтвердженю факту транспортування товарів, використаною під час перевірки податкової інформації у вигляді актів перевірок контрагентів, відсутністю сертифікатів якості на отриманий товар, не підтвердженню факту ввезення на митну територію України імпортованої продукції, встановленої під час перевірки дефектності складених документів щодо транспортування спірної продукції.

На думку скаржника, висновки суду першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на наданій оцінці окремим доводам контролюючого органу, як самостійним підставам для висновку щодо нереальності проведених операцій.

Податковим органом зазначено про помилковість врахування судом апеляційної інстанції правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 31.05.2024 у справі №826/9244/16, від 02.08.2022 у справі №640/14930/20, від 09.11.2021 у справі №600/1083/20-а, від 05.01.2021 у справі №820/1124/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19, оскільки вказані висновки суду викладені при правовідносинах, які не є подібними, та з питань застосування інших норм матеріального права

Також контролюючим органом зазначено, що судами попередніх інстанцій порушено норми процесуального права, зокрема ст. 44, ст. 77, ч. 4 ст. 78, ст. 80, ч. 1 ст. 90, ч. 3 ст. 196, ч. 3 ст. 242, ч. 4 ст. 246, ч. 2 ст. 207 КАС України.

Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справ, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Суд звертає увагу скаржника на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами попередніх інстанцій, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права; як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, судами попередніх інстанцій досліджено наявні в матеріалах справи видаткові накладні, податкові накладні; експрес-накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, картки складського обліку матеріалів, які в сукупності підтверджують виконання договорів поставки, зроблено висновки, що реальність господарських операцій, рух активів та зміни майнового стану ДП «АВІАКОН» повністю підтверджуються первинними та іншими документами, враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.05.2024 у справі №826/9244/16, від 02.08.2022 у справі №640/14930/20, від 09.11.2021 у справі №600/1083/20-а, від 05.01.2021 у справі №820/1124/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі №160/3364/19. Судами зроблено висновок, що всупереч вимог частини 2 статті 77 КАС України, контролюючим органом на підтвердження нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами будь-яких вироків суду надано не було.

Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства, висловлення незгоди з наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів.

Верховний Суд зауважує, що посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права не підміняють визначення підстав касаційного оскарження та також не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням касаційної скарги у розумінні частини 4 статті 328 цього Кодексу. Невстановлення судами обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 4 частини 4 статті 328 та відповідним пунктом частини 2 статті 353 КАС України, однак скаржником не вказано дану підставу касаційного оскарження.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.

Отже, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 у справі №640/20418/19 залишити без руху.

Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.А. Васильєва

Р.Ф. Ханова

В.П. Юрченко ,

Судді Верховного Суду