Справа № 364/787/25
Суддя: Моргун Г. Л.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/787/25
Провадження № 2-а/364/4/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2026, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуюча суддя Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши справу, у спрощеному провадженні, без виклику сторін, за адміністративним позовом

ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , № тел.: НОМЕР_2 , інформація щодо наявності електронного кабінета не зазначена)

до

Департаменту патрульної поліції національної поліції України ( , адреса: вул. Федора Ернеста, 3, м. Київ, 03048, № № тел.: 82, 75, е-пошта: , )

про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі,

УСТАНОВИВ:

01.09.2025 позивачка звернулася до суду засобами поштового зв`язку.

Ознайомившись з позовною заявою, доданими письмовими доказами та клопотанням про поновлення строку для подачі позовної заяви про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024, суддя встановила, що позовна заява подана з порушенням вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 КАС України та 04.09.2025 залишила позов без руху надавши позивачці строк для усунення недоліків.

12.09.2025 на усунення недоліків позивачка долучила до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору.

В позові позивачка зазначає, що 01.08.2024 інспектор ДПП Зеленчук Іванна Михайлівна, за допомогою технічного засобу Каскад, 046-1219, встановила, що 31.07.2024 о 20 год. 05 хв., за адресою М05 Київ-Одеса 24+700, особа яка керувала транспортним засобом Шевроле Авео (Chevrolet Aveo), номерний знак НОМЕР_3 , перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год., чим порушила пункт 12.9.(б) ПДР України та притягнула позивачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклала стягнення у виді штраф у розмірі 340,00 грн.

Позивачка з постановою про накладення стягнення не погоджується та вважає, що її винесено протиправно. Обгрунтовуючи своє звернення до суду зазначає, що вказане правопорушення було зафіксоване камерою фіксації порушень дорожнього руху, постанова про притягнення її до адміністративної відповідальності їй не направлялась. Про притягнення її до адміністративної відповідальності вона дізналася через додаток «ДІЯ», в розділі штрафи ПДР.7. Сповіщає, що правопорушення було вчинено її чоловіком ОСОБА_2 , який користувався її транспортним засобом та не повідомив її про правопорушення. Інформує, що на фото чітко видно, що за кермом автомобіля перебуває саме чоловік. Одночасно підкреслює, що штраф вона сплатила, але правопорушення не вчиняла.

Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. ст. 22, 121, 251, 288 КУпАП, ст. ст. 5, 20, 72, 160 КАС України, просить суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії 4АВ№06769980 від 01.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП;

-розгляд справи провести в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін;

-поновити строк для подання позовної заяви.

Заразом подала клопотання про поновлення строку для подачі позовної заяви про скасування постанови серії 4АВ№06769980 від 01.08.2024. Вказує, що про постанову про накладення на неї штрафу вона дізналася через додаток «ДІЯ» 03.09.2024. Вона оплатила штраф і лише після того отримала від Департаменту поліції засобами поштового зв`язку Укрпошта направлену 16.08.2024 постанову, у зв`язку з чим вона не мала можливості вчасно оскаржити постанову про накладення на неї штрафу. Надати докази коли саме вона отримала постанову у неї не має можливості, оскільки така інформація зберігається лише шість місяців. Вказує, що визначений законом строк на оскарження постанови пропущено з поважних причин.

17.09.2025 судом відкрито провадження у справі в спрощеному порядку з повідомленням, але без виклику сторін та призначено до судового розгляду, в приміщенні Володарського районного суду Київської області на 23.09.2025.

23.09.2025 судовий розгляд справи не відбувся та за клопотанням відповідача був відкладений на 09.10.2025. Одночасно судом продовжено строк розгляду справи.

30.09.2025 на адресу суду надійшов відзив, яким представниця відповідача Департамента патрульної поліції національної поліції України зазначила, що твердження позивачки є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому представниця відповідача зазначила, що постанову від 01.08.2024 серії 4 АВ № 06769980 винесено відповідно до вимог чинного законодавства та надіслано на адресу реєстрації заявника зазначену в ЄДРТЗ. Вказує, що днем отримання постанови є дата отримання постанови є дата зазначена у поштовому повідомленні про вручення її відповідальній особі. Аналіз усіх наявних у справі доказів, в тому числі відеофіксації та фотокарток автомобіля Шевроле Авео НОМЕР_3 , дає підстави стверджувати, що факт перевищення встановленого обмеження швидкості автомобіля доведений в повній мірі. Посилається на положення ст. ст. 279-1, 279-4 КУпАП та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі» затверджена Наказом МВС України № 13 від 13.01.2020, вказуючи, що під час ухвалення постанови про притягнення та накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 було дотримано норм та процедури визначеної чинним законодавством.

Одночасно обгрунтовано заявила, що позивачка ОСОБА_1 , будучи власником транспортного засобу Шевроле Авео НОМЕР_3 не зверталася до відповідних компетентних органів у відповідності до положень ст. 14-2 КУпАП із заявою про можливість її звільнення від адміністративної відповідальності ( ст. 279-3 КУпАП). Просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення ( а.с. 53-71).

03.10.2025 позивачка надіслала відповідь на відзив, якою зазначила, що ні вона ні її чоловік, який керував транспортним засобом та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП не зверталися до відповідних органів відповідно до положень ст. ст. 14-1 та 14-2 КУпАП з метою звільнення від адміністративної відповідальності за ст. 279-3 КУпАП. При цьому вказує, що оскільки матеріали справи спростовують вчинення нею адміністративного правопорушення то склад правопорушення відсутній ( а.с. 72-78).

09.10.2025 суд позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, - залишив без розгляду.

22.01.2026 Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнив. Ухвалу Володарського районного суду Київської області від 09 жовтня 2025 року про повернення позовної - скасував, а справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.

03.02.2026 справа повернулася до Володарського районного суду Київської області.

06.02.2026 продовжено судовий розгляд адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Судовий розгляд призначено у спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін, на 16.02.2026 о 12:30.

13.02.2026 ОСОБА_1 подала на адресу суду заяву про доручення доказів по справі та долучила до матеріалів справи докази на ствердження своєї позиції, зокрема: заяву про звернення до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 23.06.2025 (а.с.172-173); результати пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 13.02.2026, щодо відкритого 03.04.2025 виконавчого провадження № НОМЕР_4 ( а.с.175). При цьому зазначила, що причиною пропуску строку для подання позовної заяви про скасування постанови є те, що Департамент патрульної поліції із запізненням направлено матеріали, а також сам штраф, про що вона посилалась у клопотанні про поновлення строку для подачі позовної заяви, але відміток про вручення їй або відмови від отримання не міститься як на конверті так і на повідомленні. Дане відправлення вона отримала після здійснення оплати штрафу у відділені Укрпошта, а саме після 03.09.2024, що позбавило її належним чином ознайомитися із даним , штрафом та матеріалами до нього. Більше того, було відкрито виконавче провадження 03.04.2025 НОМЕР_4, яким виконавець наклав арешт на її банківські рахунки, що створило певні незручності, стягувачем згідно ВП є Департамент патрульної поліції.

У судовому засіданні 16.02.2026 позивачка, вказала суду , що підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Одночасно зазначила, що вважає, що надала суду докази поважності пропуску строку звернення до суду та просила суд його поновити.

Відповідач Департамент патрульної поліції свого представника у судове засідання не направили. 13.02.2026 надіслали на адресу суду заяву, якою просили суд провести судовий розгляд справи за відсутності представника. Відмовити у задоволенні позовних вимог.

16.02.2026 суд, ознайомившись з матеріалами справи, з`ясувавши позицію позивачки щодо заявлених вимог, взявши до уваги позицію Шостого адміністративного суду викладену у постанові від 22 січня 2026 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, - залишив без руху.

26.02.2026 відповідач надіслав на адресу суду відзив ( а.с. 192-198), у якому зазначає, що тексті позовної заяви, позивачка посилається на те, що вона не керувала даним транспортним засобом, а відповідальність повинна нести особа, яка користувалась транспортним засобом на момент вчинення правопорушення. Доводи позивачки є необґрунтованими та недоцільними для застосування в сфері фіксації порушень Правил дорожнього руху в автоматичному режимі. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»№ 596-VIII від 14 липня 2015 року було доповнено КУпАП статтями щодо порядку притягнення осіб до адміністративної Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.02.2026 9 відповідальності за правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі, а також внесені зміни до інших профільних законів. Відповідними змінами КУпАП доповнено статтею 14-2, якою впроваджено поняття відповідальної особи, на яку покладено відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовані в автоматичному режимі. В примітці до статті 122 КУпАП зазначено, що суб`єктом правопорушення в цій статті є особа , яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів , проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі , а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у першій статті 14-2 цього Кодексу частині , або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених третім абзацом частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі. Відповідно до позову, де було вказано, що транспортним засобом користувався чоловік ОСОБА_2 , хоча транспортний засіб належить ОСОБА_1 , яка є власником транспортного засобу CHEVROLET AVEO д.н.з. НОМЕР_3 , який був зафіксований 31.07.2024 за адресою М-05 Київ - Одеса 24+700 зі швидкістю руху 94 км/год та є відповідальною особою вищезазначеного транспортного засобу, тому постанова винесена на належного користувача. Варто зазначити, що чоловік, а саме ОСОБА_2 , котрий фактично керував транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку не звертався з заявою в письмовому вигляді до уповноваженого підрозділу Національної Поліції щодо надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності, зафіксоване в автоматичному режимі серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024, якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу, а саме стаття 279-3 КУпАП регламентує можливість звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Загальним суб`єктом адміністративного проступку (правопорушення) вважається Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.02.2026 10 осудна особа, яка досягла шістнадцятирічного віку. Спеціальним суб`єктом є особа, яка може бути визнана суб`єктом конкретного адміністративного правопорушення, а відтак притягнута до адміністративної відповідальності за наявності у неї, крім ознак загального суб`єкта, певних додаткових ознак. Такими додатковими ознаками, зокрема, можуть бути: громадянство; вік; наявність статусу посадової особи або конкретна займана посада; стан здоров`я або фізіологічний стан особи; родинні зв`язки; професія; рід або сфера професійної діяльності; факт наділення певними правами, обов`язками або факт позбавлення суб`єктивного права чи його відсутності; факт попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності; спеціальний правовий статус, деякі інші ознаки. Суб`єктами адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), виступають юридичні та фізичні особи, за якими зареєстровано транспортний засіб. Такими особами можуть бути власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах. До останніх, зокрема, належать володарі транспортних засобів, тимчасово ввезених на митну територію України для власного користування більш як на два місяці. Отже, суб`єктом правопорушення даної категорії справ можуть бути: належний користувач транспортного засобу; фізична особа за якою зареєстровано транспортний засіб; керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб; особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи; особа, яка ввезла транспортний засіб на іноземній реєстрації на територію України .

Вказували, що застосування засобів автоматичної фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є правомірним та таким, що не порушує прав і основоположних свобод людини з огляду на наступне: 1) порядок притягнення до такої відповідальності визначений законодавчо, а саме - Законом України від 14.07.2015 № 596-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху»; 2) введені обмеження переслідують легітимну мету держави, яка полягає у забезпеченні однієї з найважливіших форм громадської безпеки - безпеки Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.02.2026 12 дорожнього руху. ЇЇ змістом є запобігання або усунення шкідливих для життя та здоров`я людини, власності наслідків, що можуть бути заподіяні використанням транспорту; 3) необхідність убезпечення суспільства від шкідливих наслідків, що виникають унаслідок експлуатації транспортних засобів, зумовлена Конституцією України, зокрема положеннями статті 3, згідно з якою «людина, її життя і здоров`я, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю». Захист закріплених життєво важливих інтересів, а також задоволення потреб на безпечне переміщення учасників дорожнього руху реалізується правотворчою і правозастосовною діяльністю уповноважених державних органів. Задля забезпечення дотримання установлених правил руху транспорту та пішоходів державою використовуються певні методи, одним із яких є накладення адміністративних стягнень за вчинені правопорушення, у тому числі такі, що зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічних засобів. Лише за ці правопорушення до адміністративної відповідальності притягується фізична або юридична особа, за якою зареєстровано транспортний засіб. В усіх інших випадках стягнення накладається безпосередньо на ту особу, що керувала транспортним засобом у момент учинення правопорушення; 4) особа, яка притягається до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, виявлене в автоматичному режимі, має можливість звернутися до підрозділу Національної поліції в порядку, визначеному статтею 279 КУпАП, для звільнення від адміністративної відповідальності у разі, якщо транспортний засіб вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб або протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать його транспортному засобу, а також якщо особа, котра фактично керувала транспортним засобом на момент учинення вказаного проступку, звернеться з відповідною заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, законодавством передбачено можливість оскарження накладеного стягнення як в адміністративному порядку - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі), так і в судовому - в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України із забезпеченням гарантій, закріплених у статтях 6 і 7 Конвенції.

Відповідач просив суд позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 - залишити без задоволення.

02.03.2026 позивачка надіслала заяву про усунення недоліків та подала клопотання про поновлення строку для подачі позовної заяви про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 (а.с.202-221). У клопотанні ОСОБА_1 просила поновити строк для подання позовної заяви про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024. Продовжити розгляд справи про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024.

03.03.2026 продовжено судовий розгляд адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, із особливостями, встановленими статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Призначено справу до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні, з викликом сторін, на 13.03.2026 о 10:30, в приміщенні Володарського районного суду Київської області.

Позивачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 11.03.2026 позивачка надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі ( а.с. 191)

Відповідач про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений в електронному кабінеті ( а.с. 168, 169, 224 ).

Розгляд справи відбувається відповідно до вимог ст. ст. 19, 257, 286 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження.

Сторони не надіслали заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, ознайомившись з адміністративним позовом та матеріалами справи доходить висновку, що таку позовну заяву слід залишити без розгляду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 серпня 2024 року інспектор ДПП Зеленчук Іванна Михайлівна винесла постанову серії 4АВ № 06769980 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України. Інспектор встановила, що 31.07.2024 о 20 год.05 хв., за адресоюМ05 Київ-Одеса 24+700 зафіксовано транспортний засіб Шевроле Авео (Chevrolet Aveo), державний номерний знак НОМЕР_3 , особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год, чим порушила пункт 12.9.б ПДР України, відповідальність, за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та постановила: притягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 (триста сорок) грн ( а.с.14).

До Володарського районного суду Київської області ОСОБА_1 звернулася 01.09.2025, на що вказує реєстраційний номер, який міститься у матеріалах справи.

ОСОБА_1 обґрунтовує своє звернення до суду поминуванню визначених законодавством строків для подачі позовної заяви про скасування постанови серії 4АВ№06769980 від 01.08.2024 тим , що про накладення на неї штрафу вона дізналася через додаток «ДІЯ» 03.09.2024. Вона оплатила штраф і лише після того отримала від Департаменту поліції засобами поштового зв`язку Укрпошта направлену 16.08.2024 постанову, у зв`язку з чим вона не мала можливості вчасно оскаржити постанову про накладення на неї штрафу. Надати докази коли саме вона отримала постанову у неї не має можливості, оскільки така інформація зберігається лише шість місяців. Також вона додала у вигляді доказів витяг із автоматизованої системи виконавчого провадження, у зв`язку із тим, що державний виконавець наклав арешт на її рахунки. ВП було відкрито на підставі звернення Національної поліції України про примусове виконання рішення, у зв`язку з накладенням на неї постанови серії 3АВ№04296689 від 19.12.2023 про вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказала, що про постанову 3АВ№04296689 від 19.12.2023 дізналася лише після накладення арешту 03.04.2025 на її кошти. Виконавче провадження закрито 08.04.2025. Заявляє, що з вини Департаменту патрульної поліції їй не було належним чином вручено матеріалів, а також постанови 4АВ№06769980 від 01.08.2024 внаслідок чого вона не змогла вчасно звернутися до суду. Стверджує, що зазначене стверджується тим, що про постанову 3АВ№04296689 від 19.12.2023 вона дізналася і змогла ознайомитися у виконавчій службі 08.04.2025, тобто пройшли навіть строки для примусового виконання, що були порушені самим Департаментом та виконавцем, оскільки постанова повинна була пред`явитися до 09.04.2024, а виконавче провадження було відкрито 03.04.2025. З відповідною заявою вона звернулася 08.07.2025 на ствердження чого долучила витяг з реєстру Володарського районного суду Київської області по справі № 364/599/25, але ухвалою від 05.08.2025 їй було відмовлено у поновленні строку на звернення до суду, тому вона була вимушена звернутися до суду повторно 01.09.2025 з тим самим предметом позову та клопотанням про поновлення строку звернення. З огляду на що вважає, що пропуск строку для подання позову про скасування постанови серії 4АВ№06769980 від 01.08.2024 був обумовленийоб`єктивними, поважними причинами, які були поза моїм контролем і прямо вплинули на можливість своєчасного подання позовної заяви до суду ( а.с.203-205).

Залишаючи позов без розгляду, суд виходить з наступних міркувань.

Так, за приписами ч.1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями частини першої статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (частина третя статті 6 КАС України).

За змістом частин першої - третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу (ст. 289 КУпАП).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" ЄСПЛ нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть звужувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України", заява № 23436/03, пункти 22- 23).

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (№ 20347/03) зазначив, що право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності (пункт 35).

У пункті 41 рішення "Пономарьов проти України" (№ 3236/03) ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Відповідно до ст. 285 КУпАП України, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Відповідно до ст. 287 КУпАП України, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 289 КУпАП України, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд звертає увагу позивачки на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У постанові Верховного Суду від 15.05.2020 у справі № 922/1467/20 зазначено, що закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Крім того, статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків. Вимоги до позовної заяви передбачені статтями 160 та 161 КАС України.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви (її підписання, підтвердження повноважень представника тощо), в тому числі процесуальних строків її подачі.

Так, відповідно до п. 8 ч. 1ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В силу положень ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд прийде до висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що фактично про накладення на ОСОБА_1 адміністративного штрафу, за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, вона дізналася 03.09.2024, провівши оплату такого, про що вона неодноразово зазначає у своєму клопотанні про поновлення строку на звернення. Посилання позивачки на виконавче провадження, яке було відкрито на підставі постанови 3АВ№ 04296689 від 19.12.2023, суд вважає не обґрунтованим щодо пропущення строків на оскарження постанови 4АВ№06769980 від 01.08.2024.

До суду ОСОБА_1 звернулася 01.09.2025 до позовної заяви долучила клопотання про поновлення строку для звернення до суду з позовною заявою про скасування постанови. Однак позивачкою не наведено поважних причин, які б унеможливили її звернення до суду в межах установленого КАС України строку. Позивачка не зазначила жодної обставини, яка би свідчила про існування будь-яких перешкод чи поважності причин пропуску процесуального строку, у реалізації нею свого права на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Суд зауважує та акцентує увагу на тому, що позивачка пропустила строк подачі позову тривалістю майже один рік і підставою цьому мають бути поважні причини. Під поважними причинами варто розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду і такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У підсумку ОСОБА_1 не навела змістовних і вагомих аргументів щодо вчинення нею всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати її процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, не надала належних і допустимих доказів на підтвердження існування причин (явищ, дій), які б могли об`єктивно завадити їй у визначений законом строк оскаржити постанову про накладення на неї адміністративного стягнення, не довела, що в цій справі можливість вчасного подання нею позовної заяви по минуванню майже одного року, не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від її волевиявлення. Таким чином, суб`єктивне/власне розуміння правових наслідків акта, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не можуть вважатися об`єктивною причиною, яка перешкоджає захищати свої права у строки, встановлені процесуальним законом. Тому помилкове уявлення про відсутність порушення прав протягом тривалого періоду не може виправдовувати пасивної поведінки позивачки та її процесуальної бездіяльності. Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії права на суд, може і має бути поновленим, лише у разі наявності на те поважних причин. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання позовної заяви здійснюється судом у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2022 у справі № 990/102/22 зазначила, що пропуск строку звернення до суду через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску такого строку.

А у постанові від 08.10.2020 у справі №9901/32/20 ВП ВС дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У рішенні КАС ВС від 20 березня 2024 року у справі № 560/14349/23 зазначено, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

За наведених обставин суд доходить висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду. А відтак заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає і відповідно до частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України позов слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 5, 6, 44, 120, 122, 123, 240, 268 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції національної поліції України про скасування постанови серії 4АВ № 06769980 від 01.08.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Суддя Г. Л. Моргун