Справа № 805/287/18-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення заяви без розгляду

13 березня 2026 року Справа №805/287/18-а

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Голощивець І.О., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні передбачену ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України за її позовом до Бахмутського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, передбачену ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №805/287/18-а від 20.02.2018 року було вирішено: Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Бахмутського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 березня 2016 року.

Зобов`язати Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату належної ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), пенсії з 01 березня 2016 року з виплатою виниклої заборгованості.

Відповідно до довідки про набрання законної сили від 20.06.2018 року, рішення суду по справі №805/287/18-а від 20.02.2018 року набрала законної сили 23.03.2018 року.

17 серпня 2018 року по справі був виданий виконавчий лист, в якому зазначено - Зобов`язати Бахмутське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату належної ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), пенсії з 01 березня 2016 року з виплатою виниклої заборгованості.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначений - до «24» березня 2021 року.

Суд розглянувши вищезазначену заяву, зазначає наступне.

Слід зазначити, що Кодекс адміністративного судочинства України, визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.

З цією метою, Кодекс адміністративного судочинства України, визначає систему процесуальних засобів, які адміністративні суди вправі застосовувати для забезпечення своєчасного, точного, неухильного та повного виконання судового рішення.

Аналіз положень Кодексу адміністративного судочинства України, дає підстави виокремити такі основні процесуальні засоби, за допомогою яких адміністративний суд забезпечує належне виконання судового рішення, яке набрало законної сили: 1) роз`яснення судового рішення (ст. 254); 2) судовий контроль за виконанням судового рішення (ст. ст. 382, 383); 3) заміна сторони виконавчого провадження (ст. 379); 4) поновлення пропущеного з поважних причин строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (ст. 376); 5) відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, зміна чи встановлення способу і порядку виконання (ст. 378); 6) зупинення виконання судових рішень лише у виключних випадках (ст. 375); 7) застосування, як преюдиційних обставин, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, під час судового розгляду іншої справи (частини четверта - сьома ст. 78) тощо.

Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

У відповідності до приписів ст.167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

2) найменування суду, до якого вона подається;

3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;

4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;

5) підстави заяви (клопотання, заперечення);

6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);

7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.

Позивачем відповідно до вищезазначених приписів Кодексу адміністративного судочинства України, не було надано до заяви поданої в порядку ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України доказів надіслання копії зазначеної заяви іншим учасникам справи, а саме в даному випадку Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області, який є правонаступником відповідача по справі №805/287/18-а Бахмутського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про невідповідність поданої заяви ч. 1 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

Окрім цього, суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження №14-197цс21 зазначила: - «п.68 Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», п.1 ч.2 ст. 26 Закону №606-ХІV). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого листа до виконання.

69. Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

75. Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

95. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва».

Суд зауважує, що відповідно до виконавчого листа виданого Донецьким окружним адміністративним судом по справі №805/287/18-а від 17.08.2018 року, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначений до 24 березня 2021 року.

Відповідно до приписів ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Отже в даному випадку, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчого документу, а саме виконавчого листа по справі №805/287/18-а закінчився 24 березня 2021 року, матеріали справи не містять доказів звернення позивача щодо поновлення цього строку зазначеного у виконавчому листі.

З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №2-7763/10, провадження №14-197цс21, відповідно до яких: - «Якщо ж виконавче провадження на закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва».

Судом встановлено, що позивачем було подано на адресу суду тільки заяву в межах заміни сторони (боржника) у виконавчому листі по справі №805/287/18-а, при цьому позивачем не було надано заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що вказану заяву необхідно повернути заявнику без розгляду, та роз`яснити, що повернення заяви не позбавляє права повторного звернення до суду із заявою у порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 167, 243, 248, 254, 295, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні передбачену ст.379 Кодексу адміністративного судочинства України за її позовом до Бахмутського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - повернути заявнику без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписанню суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя І.О. Голошивець