Справа № 460/13632/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/13632/24 пров. № А/857/5416/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Глушка І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року (суддя- Комшелюк Т.О., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/13632/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про зобов`язання Головне управління ДПС у Рівненській області вжити заходів припинення обтяження і виключення записів щодо обтяження рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 з відповідних реєстрів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про зобов`язання вчинення певних дій залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про зобов`язання Головне управління ДПС у Рівненській області вжити заходів щодо припинення обтяження і виключення записів щодо обтяження рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 з відповідних реєстрів.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

Згідно пункту 16.1.4 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Згідно пп.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пп.14.1.155 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Згідно п. 88.1 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до п. 88.2 ст. 88 ПК України право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з пп. 89.1.2 п.89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Передумовою прийняття рішення про опис майна у податкову заставу є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за позивачем рахується податкова заборгованість в загальній сумі 41852,70грн.

Дана заборгованість, згідно інтегрованої картки платника податків позивача та згідно розрахунку виникнення боргу по платежах до бюджету ОСОБА_1 , виникла з:

1) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, який виник на підставі прийнятих стосовно фізичної особи ОСОБА_1 та надісланих їй податкових повідомлень-рішень форми Ф:

- від 23.03.2020 № 0-1716 (збільшення боргу) на суму 1926,80грн;

- від 05.09.2022 № 0-1716 на суму 7268,13грн, термін сплати 11.12.2022;

- від 05.09.2022 № 0-1716 на суму 1551,87грн, термін сплати 11.12.2022;

- від 12.06.2023 № 0-1716 на суму 8510,27грн, термін сплати 05.11.2023;

- від 12.06.2023 № 0-1716 на суму 1817,09грн, термін сплати 05.11.2023;

- пеня на борг по ППР від 14.03.2018 № 0070470/5002-1716 у сумі 744,17грн;

- від 26.07.2024 № 0-1716 на суму 1918,53грн, термін сплати 24.09.2024;

- пеня на борг по ППР від 23.03.2020 № 0-1716 у сумі 333,75 грн;

- пеня на борг по ППР від 23.03.2020 № 0-1716 у сумі 51,38грн;

- пеня на борг по ППР від 23.03.2020 № 0-1716 у сумі 178,15грн;

- пеня на борг по ППР від 01.03.2021 № 0-1716 у сумі 262,19грн;

- пеня на борг по ППР від 01.03.2021 № 0-1716 у сумі 809,83грн;

- пеня на борг по ППР від 01.03.2021 № 0-1716 у сумі 4,61грн;

2) земельного податку з фізичних осіб, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 30.06.2018 № 5725-1301-1716 (податковий період 2018), яким визначена сума податкового зобов`язання із земельного податку фізичних осіб у сумі 73,80грн.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що контролюючим органом 09.10.2018 сформовано податкову вимогу форми "Ф" №14542-17 на загальну суму 3411,24грн., у якій визначена адреса платника податків: АДРЕСА_1 , яка направлена поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за цією ж адресою, що не заперечується відповідачем.

Отже, враховуючи наявність податкового боргу, відповідач прийняв рішення № 150 від 14.06.2022 про опис майна у податкову заставу.

Згідно з актом опису майна № 158 від 14.06.2022 року ГУ ДПС описало в податкову заставу нерухоме майно ОСОБА_1 квартира за адресою: АДРЕСА_2 та на все майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

В силу закону, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Питання узгодженості податкових зобов`язань згідно ППР, зокрема, від 23.03.2020 № 0-1716; від 05.09.2022 № 0-1716; від 05.09.2022 № 0-1716; від 14.03.2018 № 0070470/5002-1716; від 23.03.2020 № 0-1716; від 23.03.2020 № 0-1716; від 01.03.2021 № 0-1716; від 01.03.2021 № 0-1716; та земельного податку з фізичних осіб, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 30.06.2018 № 5725-1301-1716, було предметом дослідження у адміністративній справі № 460/7385/23. При цьому, позовними вимогами даної адміністративної справи було стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 в сумі 30781,17грн. Рішенням суду від 29.02.2024, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024 в задоволенні позову Головного управління ДПС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 30781,17грн відмовлено.

У вказаній адміністративній справі, судом встановлено, що у цих вказаних, зокрема, податкових повідомленнях-рішеннях та податковій вимозі від 09.10.2018 форми "Ф" № 14542-17, зазначена адреса платника податків ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 і такі рішення були направлені за цією ж адресою.

Судом також встановлено, що на підставі довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданою УДМС в Рівненській області 20.02.2024, що з 21.12.2001 по 01.08.2022, тобто на час прийняття та надіслання ОСОБА_1 вказаних, зокрема вище, податкових повідомлень-рішень, зареєстрованим місцем проживання останньої є: АДРЕСА_3 ; а з 01.08.2022 - АДРЕСА_2 .

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалося контролюючим органом, усі податкові повідомлення-рішення (як від 30.06.2018, 02.04.2019, 23.03.2020, так і від 01.03.2021 та 05.09.2022) і податкова вимога № 14542-17 від 09.10.2018 направлені на адресу: АДРЕСА_4 , яка з грудня 2001 року не є ні зареєстрованою адресою (податковою адресою), ні останнім відомим податковому органу місцем проживання/перебування відповідача. Водночас, як свідчать матеріали справи, останнім відомим для ГУ ДПС у Рівненській області місцезнаходженням ОСОБА_1 в цей період була адреса: АДРЕСА_3 , позаяк на цю адресу до 30.06.2018 (з 2002 року по 2017 рік включно), податковий орган формував та надсилав відповідачу податкові повідомлення-рішення із земельного податку з фізичних осіб.

Отже, податковому органу було відомо про зміну місця проживання ОСОБА_1 з « АДРЕСА_5 » на «м. Рівне, вул. Корнинська, 56» та її актуальну на час винесення податкових повідомлень-рішень, покладених в основу податкового боргу, заявленого до стягнення у даній справі, адресу, однак такі з незрозумілих причин з 2018 року надсилалися за адресою, де платник податків не зареєстрована і не проживає ще з грудня 2001 року. Крім того, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 у період з 2001 по серпень 2022 року було незмінним: АДРЕСА_3 .

Суд у адміністративній справі № 460/7385/23 дійшов висновку, що ППР (у тому числі і ті, які наведені вище по тексту) та податкова вимога не є належним чином врученими ОСОБА_1 у розумінні п. 58.3 ст.58 ПК України, а визначені ними грошові зобов`язання, узгодженими у спосіб, встановлений ПК України, що, як наслідок, не дає права контролюючому органу на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з їх несплатою.

Іншими словами, податкові зобов`язання, які виникли на підставі, зокрема, наведених вище ППР та податкової вимоги не є узгодженими, як наслідок не можуть вважатися податковим боргом у розумінні податкового законодавства. З цих підстав і було подано позивачем позовну заяву.

Відтак суд першої інстанції правильно зазначив, що ключовим питанням у цій справі, є те, чи були наявні у контролюючого органу правові підстави для прийняття рішення про опис майна в податкову заставу, якщо грошові зобов`язання є неузгодженими у зв`язку із неналежним чином врученими рішеннями про їх визначення.

Вирішуючи вказане питання, суд першої інстанції вірно виходив з того, що податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення (п. 58.3 ПК України).

В разі коли пошта не може вручити платнику податків ППР або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти ППР/податкову вимогу/рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, або з інших причин, ППР/податкова вимога/рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

У разі якщо вручити ППР неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, ППР вважається таким, що не вручено платнику податків. А відтак, визначене у ньому грошове зобов`язання не є узгодженим.

Аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі № 808/8020/14.

Оскільки у адміністративній справі № 460/7385/23 встановлені обставини щодо неузгодженості податкових зобов`язань, то такі зобов`язання не набувають статусу податкового боргу, відповідно, є неможливим формування податковим органом вимоги про сплату боргу, та як наслідок, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку із наявністю непогашеного податкового боргу.

Як зазначено у п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу, грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Абзацом другим пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, що у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно підпункту 60.1.5 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Пунктом 60.4 статті 60 ПК України передбачено, що у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.

Як вірно назначено судом першої інстанції, що у адміністративній справі № 460/7385/23 ОСОБА_1 25.10.2023 було подано зустрічний позов про визнання протиправним та скасування лише податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 05.09.2022.

В подальшому, ОСОБА_1 подала заяву про відмову від позовних вимог, викладених у зустрічному позові щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 05.09.2022, внаслідок чого ухвалою суду від 03.01.2024 провадження у справі № 460/7385/23 за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1716 від 05.09.2022, закрито.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що враховуючи наведене позивач станом на 20.10.2023 (день подання відзиву на позов у справі № 460/7385/23) був обізнаний про наявність у нього податкових зобов`язань згідно з ППР та податкової вимоги. Однак, станом на час розгляду цієї справи, ППР та податкова вимога, на підставі яких виникли податкові зобов`язання, в судовому поряду не оскаржувалися.

Враховуючи, що позивач достеменно вже знав про наявність ППР та податкової вимоги станом на 20.10.2023, і в судовому порядку їх не оскаржив то, відповідно, такі зобов`язання стали узгодженими і у позивача був 10 денний строк для сплати таких зобов`язань. Однак, за змістом спірних правовідносин, позивач цього не зробив, через що грошове зобов`язання стало податковим боргом.

Окрім ППР та вимоги про сплату боргу, які були досліджені у справі № 460/7385/23, контролюючим органом також прийняті ППР від 12.06.2023 № 0-1716 на суму 8510,27грн, термін сплати 05.11.2023; від 12.06.2023 № 0-1716 на суму 1817,09грн, термін сплати 05.11.2023 та від 26.07.2024 № 0-1716 на суму 1918,53грн, термін сплати 24.09.2024.

Будь-яких доводів, посилань чи аргументів щодо податкових зобов`язань, визначених цими рішеннями, позивачем у позові не наведено. Доказів сплати таких податкових зобов`язань суду не надано і судом не встановлено.

Дані рішення контролюючого органу у судовому порядку станом на час розгляду справи також не оскаржувалися.

Умови припинення податкової застави визначені статтею 93 ПК України.

Згідно п. 93.1 ст. 93 ПК України майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Відповідно до пункту 93.2 статті 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 цієї статті.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналіз наведених правовідносин свідчить на користь того, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

Підставою для звільнення майна з податкової застави є відповідний документ, що засвідчує закінчення подій, наявність яких зумовили виникнення права податкової застави.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки доказів сплати податкових зобов`язань позивачем не надано, відповідно такі зобов`язання стали узгодженими та набули статусу податкового боргу.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції підставно залишено позов без задоволення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 січня 2025 року у справі №460/13632/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга