Справа № 240/28683/25
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/28683/25

категорія 109020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Житомирської окружної прокуратури до Житомирської обласної військової адміністрації про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася Житомирська окружна прокуратура з позовом до Житомирської обласної військової адміністрації, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної військової (державної) адміністрації щодо невжиття заходів, спрямованих на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області;

- зобов`язати Житомирську обласну військову (державну) адміністрацію вжити заходи, спрямовані на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В обґрунтування позовним вимог прокурором зазначено, що Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.12.2024 у справі №278/4465/22 скасовано рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2024 року, ухвалено нове судове рішення та витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної військової адміністрації земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського, а не сільськогосподарського призначення. Незважаючи на наявність судового рішення, яке набрало законної сили та встановлені обставини, вбачається, що Житомирська обласна військова адміністрація не має наміру вживати заходів щодо оформлення речових прав держави на земельні ділянки, аргументуючи тим, що немає повноважень здійснювати таку реєстрацію.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження та призначено дану справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін на 22.01.2026.

Житомирською обласною військовою адміністрацією у встановлений строк відзив на адміністративний позов не подано.

22 січня 2026 року представником відповідача подано клопотання про проведення судового засідання без його участі.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала.

Заслухавши пояснення прокурора, суд дійшов висновку про можливість продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, про що ухвалено рішення, яке відображено у протоколі судового засідання від 22.01.2026.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 17.12.2024 року витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь Житомирської обласної військової адміністрації земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.03.2025 касаційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного суду від 17.12.2024 без змін.

Після набрання законної сили судовим рішенням у справі № 278/4465/22, з метою виконання та поновлення порушених національних інтересів, Житомирська обласна прокуратура та Житомирська окружна прокуратура надсилали листи, а саме від 08.07.2025 за № 15/2-402вих-25 і від 31.03.2025 за № 51-85-2301вих-25 до Житомирської обласної військової адміністрації, як власника спірних земель щодо вжиття необхідних заходів, спрямованих на здійснення державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769.

Проте, Житомирська обласна військова адміністрація листами від 21.04.2025 № 3179-25 та 05.08.2025 за № 4266/2- 25/31 повідомила, що немає повноважень щодо оформлення речових прав держави на земельні ділянки та у зв`язку з віднесенням спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення, розпорядником яких є територіальна громада, а не відповідач.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Щодо представництва інтересів держави прокурором, суд враховує, що питання такого представництва врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини 3 названої статті Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

За змістом ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Отже, прокурор у визначених законом випадках наділений повноваженнями здійснювати представництво інтересів держави або конкретної особи шляхом звернення до суду з позовом, якщо таке представництво належним чином обґрунтоване.

Прокурор в обґрунтування підстав для подання вказаного позову вказує, що у даному випадку органом уповноваженим державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, з врахуванням п.24 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. 122 Земельного кодексу України, ст. 31 Лісового кодексу України, є Житомирська обласна військова адміністрація. Невжиття відповідачем належних заходів щодо реєстрації речових прав на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення призводить до порушення інтересів держави та створює передумови незаконного їх використання, у тому числі, до незаконних порубок лісів, оскільки останні не передані в постійне користування відповідного лісогосподарського підприємства для ведення лісового господарства та як наслідок не забезпечується належна охорона лісу.

На думку суду, у позовній заяві прокурор обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту. Зокрема, звернення до суду з позовом у цьому випадку здійснено з метою визнання протиправною бездіяльність органів державної влади щодо не здійснення державної реєстрації права на земельну ділянку, яка належить до земель лісогосподарського призначення та є державною власністю.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.

Частиною 2 ст.1 Лісового кодексу України визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Згідно зі ст.7 Лісового кодексу України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Відповідно до абзацу 8 статті 1 Закону України №3852-XII земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Як встановлено п."а" ч.1 ст.17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Частиною 5 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Так, 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким внесено низку змін до Земельного кодексу України.

Зокрема, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, лісогосподарського призначення.

Відповідно до ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 статті 182 Цивільного кодексу України, державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Нормами ч. 1. ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 3 Закону України №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є:

1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

2-1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості та державної реєстрації прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону). Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, зазначено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника, крім випадку, коли право власності належного власника на таке майно було зареєстроване в Державному реєстрі прав.

Слід зазначити, що відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Отже, оскільки земельна ділянка за кадастровим номером :01:000:0769, яка розташована в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області є землями державної форми власності лісогосподарського призначення, їх розпорядником є Житомирська обласна військова адміністрація, згідно з п."а" ч.1 ст.17 та ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України, а тому вона має обов`язок зареєструвати право державної власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення суду, що набрало законної сили.

Право державної власності на землі лісогосподарського призначення, загальною площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, Житомирського обласною військовою адміністрацією наразі не зареєстровано.

Відсутність реєстрації речових прав на земельні ділянки призводить до неможливості володіння, користування та розпорядження ними у порядку, передбаченому чинним законодавством, зокрема, передання таких земель в користування лісогосподарському підприємству для ведення лісового господарства та забезпечення належної охорони лісу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної військової (державної) адміністрації щодо невжиття заходів, спрямованих на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області та зобов`язати Житомирську обласну військову (державну) адміністрацію вжити заходи, спрямовані на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірність своєї бездіяльності, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи відсутність витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, стягнення витрат з відповідача не проводиться.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов Житомирської окружної прокуратури (вул. Леха Качинського, 2, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10014. РНОКПП/ЄДРПОУ: ) до Житомирської обласної військової адміністрації (майдан С.П.Корольова, 1, м. Житомир, Житомирська область, Житомирський район, 10014. РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирської обласної військової (державної) адміністрації щодо невжиття заходів, спрямованих на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.

Зобов`язати Житомирську обласну військову адміністрацію вжити заходи, спрямовані на здійснення державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку, площею 1,3575 га, з кадастровим номером :01:000:0769, яка знаходиться в адміністративних межах Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 12 березня 2026 р.

12.03.26