Справа № 640/10031/19
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року № 640/10031/19

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДФС у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.К. Ініціатива» про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках,

в с т а н о в и в:

До окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління ДФС у місті Києві з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.К. Ініціатива», в якому просить суд застосувати адміністративний арешт коштів на рахунках ТОВ «І.К. Ініціатива».

В обґрунтування позовних вимог Головне управління ДФС у місті Києві зазначило, що відповідач відмовив у допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення, а тому позивач правомірно прийняв рішення про застосування арешту майна платника податків відповідно до статті 94 Податкового кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва зупинено провадження у справі №640/10031/19 до набрання законної сили рішенням суду в справі №640/5820/19.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лиска І.Г.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду дану справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши про те, що товариством з обмеженою відповідальністю «І.К. Ініціатива» не було допущено посадових осіб до проведення перевірки, оскільки у відповідача були законні підстави для недопущення посадових (службових осіб) контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки, а саме, у зв`язку з пред`явленням документів, визначених ст. 81 Податкового кодексу України, оформлених з порушенням вимог, встановлених законодавством, що, у свою чергу, є підставою для недопущення посадових (службових осіб) контролюючого органу до проведення перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Контролюючим органом відповідно п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI зі змінами та доповненнями, та на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 28.03.2019 № 3857, призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «І.К. ІНІЦІАТИВА» з питань дотримання вимог податкового законодавства України при взаємовідносинах з ТОВ «ММК» (код 39534319) за квітень 2016 року та з ТОВ «ЧІЛІГРІС» (код 41291229) за вересень - жовтень 2017 року показників декларацій з податку на додану вартість та за 2016 - 2017 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням в декларації з податку на прибуток підприємства.

Представнику ТОВ «І.К. ІНІЦІАТИВА» згідно довіреності від 22.02.2019 ОСОБА_1 вручено копію наказу від 28.03.2019 № 3857 та пред`явлено направлення на проведення перевірки від 03.04.2019 № 492/26-215-14-01-06 та від 03.04.2019 № 493/26-15-14-01-06 з якими він ознайомився, проте, представником платника податків зроблено відповідний запис в направленнях де підприємство відмовилося у допуску до проведення перевірки у зв`язку з чим складено Акт від 03.04.2019 року №516/26-15-14-01-06 про недопуск до проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «І.К. Ініціатива».

Відповідно до п.п.94.6.1. п.94.6 ст. 94 Податкового кодексу України, керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке накладається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його прав.

Пунктом 94.10. ст. 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Відповідно до підпункту 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Згідно з пунктами 94.3, 94.4, 94.5 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Повним арештом майна визнається заборона платнику податків на реалізацію прав розпорядження або користування його майном. У цьому випадку ризик, пов`язаний із втратою функціональних чи споживчих якостей такого майна, покладається на орган, який прийняв рішення про таку заборону.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Відповідно до підпункту 94.6.1 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Згідно з пунктом 94.10. статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 283 КАС України провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Із наявних у матеріалах справи копій документів вбачається наявність обставин, передбачених підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, що надає право контролюючому органу застосувати адміністративний арешт майна платника податків.

Водночас, суд звертає увагу, що за певних обставин, недопуск посадових осіб до проведення перевірки є єдиним захистом прав платника від реалізації наказу про проведення перевірки, як акту індивідуальної дії. Передбачене Податковим кодексом України право відмовити у допуску до проведення перевірки пов`язане із певними обставинами, встановлення і обґрунтування яких є тягарем доказування платника податків.

За приписами пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що відмова допуску до проведення перевірки можлива лише з підстав непред`явлення, або неналежного оформлення наказу про проведення перевірки, та/або направлення на проведення перевірки, та/або службового посвідчення.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи суд звертає увагу, що позивач просить застосувати адміністративний арешт грошових коштів платника податку - відповідача, як спосіб забезпечення виконання його обов`язків, визначених ст.81 Податкового кодексу України, щодо допуску до проведення позапланової перевірки.

В той же час, суд вважає, що у відповідача не було обов`язку допуску до проведення перевірки, оскільки він скористався правом визначеним п.5 ч.1 ст.81 Податкового кодексу України та оскаржив наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 28.03.2019 року №3857 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «І.К. Ініціатива» до суду (адміністративна справа №640/5820/19). Ухвалою суду від 20 травня 2025 року провадження у справі закрито у зв`язку із тим, що дані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку жодного судочинства.

Як вбачається з тексту даної ухвали, відповідач вважає наказ протиправним з тих підстав, що підставою для проведення Перевірки у Наказі було вказано п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1. ст. 78 ПК України у зв`язку з ненаданням пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит ГУ ДФС у м. Києві від 29.11.2018 № 113870/10/26-15-14-01-01 та на підставі доповідної записки Департаменту аудиту від 27.03.2019 №2492/26-15-14-01-06., що свідчить про незаконність оскаржуваного наказу у відповідності до підпункту 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість підстав для застосування адміністративного арешту, а тому в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги положення статті 139 КАС України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 243 - 246 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.