Справа № 142/195/26
Суддя: Нестерук В. В.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 142/195/26
Номер провадження 2-а/142/7/26
У Х В А Л А

16 березня 2026 року смт. Піщанка

Суддя Піщанського районного суду Вінницької області Нестерук В.В., отримавши адміністративний позов ОСОБА_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, та долучені до неї документи, -

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2026 року до Піщанського районного суд Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником адвокатом Близнюком Віктором Васильовичем до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, в якій представник просить суд поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови за справою про адміністративне правопорушення винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 18 листопада 2025 року за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, визнавши причину пропуску поважною. Скасувати постанову № 3/25/348 за справою про адміністративне правопорушення, винесеної т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 18 листопада 2025 року, за якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, як незаконну. Витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали адміністративної справи з притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 березня 2026 року дану справу було передано для розгляду судді Нестеруку В.В.

Відповідно до вимог ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, встановлено, що заява підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним судам, водночас заявником заявлено клопотання про поновлення строку для оскарження постанови, тому, при вирішенні даного питання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Відповідно до положень ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно ч.6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Представником позивачем в позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку для оскарження постанови, з тих підстав, що оскаржувана постанова отримана позивачем лише 09 грудня 2025 року, а в період з 12 грудня 2025 р. по 3 березня 2026 р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Подільському регіональному центрі онкології з приводу видалення злоякісної пухлини.

Разом з тим, відповідно до змісту позовної заяви вбачається, що 18 листопада 2025 року позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, з доданої до позовної заяви постанови № 3/25/348 від 18 листопада 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 18 листопада 2025 року на розгляд справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений при складанні 13 листопада 2025 року протоколу про адміністративне правопорушення № 3/25/348.

Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що учасники справи зобов`язані, в т.ч.: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Разом з тим, з долученої до позовної заяви виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 28.11.2025 р. слідує, що йому було проведено операцію 28 квітня 2025 року.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 12.12.2025 р. слідує, що останній знаходився на лікуванні один день 02 грудня 2025 р.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 03.03.2026 р. слідує, що останній знаходився на лікуванні у період з 09 лютого 2026 р. по 03.03.2026 р.

При цьому надана виписка з медичної карти амбулаторного хворого від 19 грудня 2025 р. позивача не стосується.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про визнання неповажними причин пропуску строку звернення до суду із позовом.

Правова природа строку звернення до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Правова визначеність є універсальним правовим інститутом, дія якого поширюється на такі важливі сфери правовідносин між державою та особою, як реалізація і забезпечення прав і свобод людини і громадянина, встановлення юридичної відповідальності, підстав та порядку притягнення до такої відповідальності, неприпустимість дій і бездіяльності органів влади, спрямованих на необґрунтоване обмеження прав і свобод людини.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010, так Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

На підставі аналізу сформульованих цим судом позицій правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Отже, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти Росії», п. 34).

Зі змісту положень КАС України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких адміністративні суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Не містить КАС України й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

В ухвалі від 22 січня 2019 року по справі №360/2999/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про необхідність доведення позивачем та надання допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена така ж позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

«Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.»

Верховний Суд у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 907/50/16, зокрема вказав, що Позивна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена. Позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

У відповідності до змісту ст. 121 КАС України, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Враховуючи, що оскаржувана постанова винесена 18 листопада 2025 року, строк на її оскарження визначений ч.2 ст. 286 КАС України становить 10 днів, відтак позивачем слід було навести об`єктивні обставини, що ускладнювали чи унеможливлювали звернення до суду саме у цей період часу, а не в грудні 2025 р. чи лютому-березні 2026 р.

При цьому, позивач не вказує у позові жодної об`єктивної обставини, яка б безпосередньо унеможливлювала або ускладнювала можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк та яка б виникла об`єктивно та незалежно від волі позивача протягом строку, який пропущено, та, відповідно, не надає доказів на підтвердження такої обставини в разі її наявності.

Таким чином, враховуючи, що позовна заява не містить відомостей, які б свідчили про наявність причини, що може вважатися поважною для пропущення процесуального строку, встановленого законом, суд не вбачає підстав для його поновлення.

Відповідно до п.9 ч. 4 ст. 169 позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно положень ч.2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121-123, 179 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: