Справа № 372/4874/25
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2025-10-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/4874/25
Провадження 2-а-102/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Колісник К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Полк-1 Управління Патрульної поліції в місті Києві капрала поліції Хамбір Олега Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

26.08.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Полк-1 Управління Патрульної поліції в місті Києві капрала поліції Хамбір Олега Петровича про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.08.2025 року капралом поліції взводу 1 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в м. Києві Хамбір Олегом Петровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5473327, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 гривень. Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що він, 13.08.2025 року о 17 год. 07 хв. керуючи автомобілем марки BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 у населеному пункті м. Київ шосе Столичне 4 км., рухався зі швидкістю 88 км/год., при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 38 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Швидкість руху вимірювалася приладом Trucam TC 8386. Не погоджуючись з висновками працівника поліції він вимушений звернутися до суду з даним позовом, та просить скасувати постанову серії серія ЕНА №5473327 від 13.08.2025 року.

27.08.2025 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань суду не подав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позову в якому проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволення, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, наступні обставини.

13.08.2025 року капралом поліції взводу 1 роти 1 батальйону ПОЛК-1 УПП в м. Києві Хамбір Олегом Петровичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5473327, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 гривень.

Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що він, 13.08.2025 року о 17 год. 07 хв. керуючи автомобілем марки BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 у населеному пункті м. Київ шосе Столичне 4 км., рухався зі швидкістю 88 км/год., при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 38 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Швидкість руху вимірювалася приладом Trucam TC 8386.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. при складення оскаржуваної постанови, водію на вимогу не було надано сертифікату відповідності, сертифікати перевірки, експертного висновку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів Trucam, у зв`язку з чим неможливо встановити придатність до застосування вказаного приладу станом на день винесення постанови, також було порушено його право скористатись правовою допомогою. До постанов не додано будь-яких доказів вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Відповідно, до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що він, 13.08.2025 року о 17 год. 07 хв. керуючи автомобілем марки BMW X5 д.н.з. НОМЕР_1 у населеному пункті м. Київ шосе Столичне 4 км., рухався зі швидкістю 88 км/год., при дозволеній швидкості руху 50 км/год., чим перевищив дозволену швидкість руху на 38 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Швидкість руху вимірювалася приладом Trucam TC 8386.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР України встановлено, що дані Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. З, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, п.п.1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

П 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

У п 32.1 ПДР України вказано, що з органами Національної поліції узгоджуються питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами

В п 8.1, 8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пункт 8.4 ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Стаття 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розділі IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція) визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення. По справі про адміністративне правопорушення виноситься одна з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення; 3) про закриття справи. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Частиною 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративне правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII Інструкції № 1395) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam II 20/20, слід зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam II 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam II (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES метою посилення достовірності доказової база дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam 11 зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не

тільки в самому приладі TruCam II, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam 11, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Як вбачається із сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam II LTI 20/20, прилад відповідає типу засобів вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту. Даний сертифікат діючий до 26.12.2028 року.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM II LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 року N 04/05/02-3560 та від 24.12.2020 року № 04/05/02-3561 в яких зазначено про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3-2015 фа забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Щодо правомірності. притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, покази приладу TruCAM II LTI 20/20 оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Позиція стосовно правомірності використання приладів TruCAM та достовірності результатів, отриманих за його допомогою, була викладена, зокрема, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 359/9278/18, від 26.02.2019 у справі № 750/14111/18 та від 14.03.2019 у справі №378/183/19.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громада, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.3 "Б" ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимоги п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяються із швидкістю не більше 50 км/год.

У випадках, передбачених ч. 1 та 2 ст. 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадовими особами Національної по на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 2 розділу 3 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів пре адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ 1408/27853 07.11.2015 № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за № 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачена за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення). В позовній заяві позивач не заперечив, що постанова про застосування адміністративного стягнення йому була оголошена та вручена, що підтверджується підписом Позивача на постанові.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено на органи Національної поліції.

У відповідності до ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Щодо належних доказів, та відповідності змісту постанови вимогам ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Водночас, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція (№ 1395).

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5 Інструкції), складається у письмовій форм (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічний можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної додатку 5 до цієї Інструкції.

Слід значити, що інспектори при винесені постанови з технічних причин не могли внести інформацію, у п. 7 постанови. Тому для виконання вимоги ч. 3 ст. 283 КУПАП, останніми було внесено докази, якими керувалися під час розгляду справи у фабулі постанови, а саме номера TruCAM. Яким здійснювалася фіксація правопорушення. Тому доводи в адміністративному позові, щодо відсутності доказів, є хибними та такими, що спростовується вищенаведеними аргументами Поліцейський розглянувши справу та склавши на місці постанову зазначив у фабулі постанови, що швидкість руху вимірювалася приладом ТриСАМ 11 2020 ТС 008386, про що зазначено в п. 5 постанови. Тобто Поліцейський використав результати вимірювання швидкості приладом TruCAM як доказ у справі про адміністративне правопорушення. Те, що запис про вимірювання швидкості приладом. ТиСАМ по факту зроблено в п. 5, а не в п. 7 постанови не є порушенням процедури та немає значення в даній справі, адже докази, яким керувався Поліцейський зазначені в фабулі постанови. Не може бути скасованою постанова, де відомості про вимірювання швидкості зазначені не в тому пункті, оскільки це не відміняє факту вчинення правопорушення.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу. Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, саме поліцейський за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, що під час виконання своїх посадових обов`язків,

Згідно ст. ст. 72, 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію Відео та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Так, Поліцейський діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", зафіксувавши приладом TruCAM 11 2020 TC 008386 вчинене Позивачем адміністративне розгляду справи зафіксовано на правопорушення, крім того процес зупинки Позивача нагрудний реєстратор № 477737, про що зазначено в п. 5 оскаржуваної постанови (оптичний диск з фото-, відеозаписами додається до матеріалів справи).

Щодо вимірювання перевищення встановленого обмеження швидкості руху приладом TruCAM II LTI 20/20, який не встановлено стаціонарно, слід зазначити наступне.

Відповідно до «Посібника користувача по TruСАМ II LT1 20/20» (надалі Посібник) вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LT1 20/20 TruСАМ 11 (далі ТиСАМ II) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу 4 Посібника на приладі TruCAM передбачена можливість встановлення приладу для обох рук. Також відповідно до вищевказаної інструкції при використанні приладу «з руки» оптимальна відстань до цілі від 15 до 80 метрів.

Таким чином відповідно до розділу 4 Посібника допускається використання приладу з рук. Такий метод використання не впливає на точність проведеної фіксації, що підтверджується витягом з інструкції.

Згідно з визначенням держпідприємства «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019 року, лазерний вимірювач TruСАМ належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань.

Дана теза підтверджується постановами Першого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 у справу № 219/14834/19, Першого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2019 у справі № 243/1340/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі № 753/104/20, Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі № 404/4550/19.

Відповідно, Поліцейський мав право здійснювати фіксацію порушення швидкісного режиму приладом TruCAМ тримаючи його в руках.

Таким чином, відсутність фіксації лазерного вимірювача TruСАМ, не може впливати в похибку вимірюваних приладу, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, у зв`язку з тим, що лазерний вимірювач TruCAM конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, відповідно утримання в руках приладу не впливає на точність проведеної фіксації.

Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017 року

Відповідно до постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 y справі № 263/176/20 дорожній знак 5.76 ПДР України «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.

Так, ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» містить лише законодавчий припис про те, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

При цьому жодними положеннями Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, частини першої статті 40, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.

Пунктом 12.4 ПДР України встановлено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Цієї норми потрібно дотримуватися незалежно від того, працює або не працює система контролю швидкості, тому відсутність дорожнього знаку 5.76 не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності.

Щодо доводів Позивача про порушення вимог ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність, захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень частини четвертої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Слід також зазначити, що поліцейський в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, що підтверджується відеозаписом нагрудної камери Поліцейського

Таким чином, поліцейським було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення при розгляді справи.

За таких обставин відсутні підстави для скасування Постанови з мотивів, наведених в позовній заяві. Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19

Щодо доводів Позивача, що Поліцейським порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, слід зазначити наступне.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2261/19 обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При цьому слід зазначити, що порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським, яке мало місце з точки зору Позивача, не впливає на суть вчиненого порушення та не є підставою для задоволення позовних вимог. Такого висновку також дійшов Київський апеляційний адміністративний суд у своєму рішенні 761/4629/17 від 30.10.2017 pоку

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/2261/19 обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дій чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою статті 77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У відповідності до постанов Верховного Суду від 27.12.2019 у справі № 310/4817/17 (2) а/310/156/17), від 07.11.2019 у справі №487/2179/17, від 07.12.2018 у справі № 286/648/17, від 17.05.2018 у справі № 681/972/17, від 14.02.2018 у справі № 536/583/17 та від 31.01.2018 у справі № 489/1525/16-а викладено, що чинним законодавством передбачено спрощену процедуру розгляду посадовими особами патрульної поліції справ про адміністративне правопорушення, передбачених Кодексу України про адміністративні правопорушення, Верховний Суд зазначив, що вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, на ознайомлення з матеріалами справи, подання клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. При цьому слід врахувати, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Щодо тверджень Позивача про позбавлення його права на правову допомогу слід зазначити наступне.

Під час розгляду справи від Позивача не надходило клопотань про перенесення дати розгляду справи та про залучення адвоката. При цьому Поліцейський самостійно не зобов`язаний приймати рішення про перенесення дати розгляду справ з огляду на те, що пунктом першим ст. 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

При цьому відповідні рішення він приймає самостійно з урахуванням доцільності та можливості такого перенесення. Законодавством України не передбачено обов`язку Інспектора задовольняти клопотання про перенесення дати/місця розгляду справ,оскільки вони є правами спрощеного провадження.

Слід також зазначити, що Поліцейський в ході розгляду справи не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі. Згідно наявного відеозапису боді-кемари Позивач не скористався своїм правом зв`язку із адвокатом телефону. При цьому Позивач повідомив патрульним, що він є юристом.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога.

Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Позивач не надав доказів користування послугами адвоката, коли звернувся із позовною заявою до суду.

Санкція ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачає застосування адміністративного арешту, позбавлення волі, позбавлення права керування транспортними засобами. Позивач був затриманим, заарештованим, натомість мало місце звичайне провадження в справі про адміністративне правопорушення, а санкція статті передбачає штраф, який виконує в першу чергу виховну функцію. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки Позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративно правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Оскільки Постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду цієї справи надано не було.

Так, зі змісту відеозапису, долученого до даної справи, не вбачається будь-яких порушень Поліцейським вищезазначених нормативно-правових актів під час притягнення Позивача до адміністративної відповідальності. Переконливість, стриманість, нейтральність і вимогливість Поліцейського не можуть бути кваліфіковані як грубість. 13.08.2025 Поліцейський виконував свої функціональні обов`язки, оскільки згідно ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" він був задіяний до регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Враховуючи факт фіксування всього процесу притягнення Позивача до адміністративної відповідальності нагрудною камерою №477737, таким чином не вбачається протиправності дій Поліцейського, порушення прав Позивача та незаконність оскаржуваної постанови.

3 досліджених матеріалів вбачається, що обставини, про які зазначив Позивач у позові, не відповідають дійсності. Зокрема, вбачається, що він керував транспортним засобом на момент його зупинки працівниками поліції, як джерелом підвищеної небезпеки. Це відбувалося у світлу пору доби. Це спостерігали як працівники поліції, так і сам Позивач. Позивачеві було роз`яснено його права, визначені ст. 63 Конституції України та ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У водія була можливість заявляти клопотання щодо реалізації цих прав. Клопотань щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності ним не заявлялося. Оскільки Позивач безпосередньо на місці зупинки особисто спостерігав за всім, як все відбувалося у світлу пору доби, підстав вважати, що працівники поліції мали додатково надати йому якісь ще докази цього, про що він навіть не просив немає. В ході розмови з Поліцейським Позивач повідомив йому, що відсутні підстави не довіряти працівнику поліції. Усних пояснень Позивач не надавав, а тому Поліцейський керувався тими фактами та доказами, які він спостерігав особисто та які належним чином зафіксовані. При прийнятті рішення притягнути Позивача до відповідальності підтверджуються факт скоєння правопорушення ним та намагання уникнути відповідальності. Будь-яких суперечностей між обставинами, зазначеними в оскаржуваній постанові та подіями, зафіксованими нагрудними камерами працівників поліції, не вбачається. Інших обставин, які б вказували на протиправність дій працівників поліції при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, що призвело б до порушення його прав, не встановлено.

Таким чином, матеріали справи не спростовують факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та не підтверджують відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин доводи Позивача зводяться лише до незгоди із оскаржуваною постановою Поліцейського та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, при цьому доказів про те, що Поліцейський під час прийняття оскаржуваної постанови порушив вимоги чинного законодавства Позивачем не долучено Сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на користь Позивача немає.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова серії ЕНА № 5473327 від 13 серпня 2025 року винесена інспектором Хамбір О.П. у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законною, підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 76, 77, 90, 123, 241- 250, 286 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, поліцейського 1 взводу 1 роти 1 батальйону Полк-1 Управління Патрульної поліції в місті Києві капрала поліції Хамбір Олега Петровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко