Справа № 607/2558/26
Суддя: Воробель Н. П.
Дата ухвалення: 2026-03-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2026 Справа №607/2558/26 Провадження №2-а/607/153/2026
м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Воробель Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Жук Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (вул. Валова, 11, м. Тернопіль) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

за участю:

представника позивача адвоката Кучмія М.Я.,

встановив:

30.01.2026 через підсистему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 20.01.2026 за №6539507 та закриття провадження у справі.

04.02.2026 вказана позовна заява зареєстрована через канцелярію суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що: оскаржувану постанову вважає протиправною та незаконною, з огляду на таке. Перед виїздом він ретельно перевірив справність свого автомобіля, чим виконав п. 2.3. а) ПДР. Лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Маючи дані про технічну справність автомобіля, оглянувши його перед виїздом, він був переконаним у його належному функціонуванні. Також зауважує, що номерний знак перебував у чистому вигляді, що свідчило про перевірку автомобіля перед виїздом. На думку позивача, некоректна робота указаної лампи освітлення виникла не з його вини як водія. Зазначає, що ним не вчинялися умисні дії, спрямовані на приховування номерного знаку автомобіля, що вказує про відсутність складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Він наполягав, що може усунути несправність на місці, проте інспектор поліції не звертав на це уваги.

05.02.2026 позовна заява залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2026 позивач усунув недоліки позовної заяви частково.

12.02.2026 позовна заява повторно залишена без руху та позивачеві наданий строк для усунення недоліків позовної заяви.

17.02.2026 позивач усунув недоліки позовної заяви.

20.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.02.2026 через підсистему «Електронний суд» представником відповідача ГУНП в Тернопільській області Куриляк М.Г. подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач позов не визнає, з таких підстав: до відзиву долучено відеозаписи події з відеореєстратора та нагрудної відеокамери, які безпосередньо стосуються позивача і вчиненого правопорушення. На відео з відеореєстратора поліцейського автомобіля під назвою «70маі А800», починаючи з 0:02:02 хв, зафіксовано транспортний засіб HYUNDAI VERACRUZ, д.н.з. НОМЕР_1 , в темну пору доби, у якого не підсвічується задній державний номерний знак. На відео з нагрудної бодікамери під назвою «786889», починаючи з 0:01:55 хв, водій стверджує, що «є відповідальна особа, і він переконаний, що перед виїздом воно світило…», проте це не звільняє водія від обов`язку перед початком руху перевірити технічний стан автомобіля. Вважає, що спроба перекласти відповідальність на «відповідальну особу» не звільняє водія транспортного засобу від відповідальності. Зазначає, що до позовної заяви позивачем не долучено жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження своєї правової позиції. Аргумент позивача про те, що «некоректна робота указаної лампи освітлення виникла не з моєї вини як водія» не може бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки керування транспортним засобом це діяльність, пов`язана з підвищеною небезпекою, і водій несе повну відповідальність за дотримання стандартів ідентифікації авто під час усього шляху. Відсутність підсвітки заднього державного номерного знаку в темну пору доби унеможливлює дистанційний контроль за автомобілем з боку правоохоронних органів та автоматичних систем фіксації, що є критичним для безпеки водія та інших учасників дорожнього руху.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд: відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через його безпідставність; у зв`язку з зайнятістю по службі, справу слухати у його відсутності.

10.03.2026 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення представника позивача Кучмія М.Я., відповідно до яких: оскаржувана постанова не відображає всіх елементів складу адміністративного правопорушення, бо з наданих стороною відповідача доказів не вбачається наявності такого обов`язкового елемента суб`єктивної сторони як вина. Крім того, не в повній мірі працівниками поліції враховано характер адміністративного правопорушення, яке є формальним та не передбачає настання шкідливих наслідків, може бути усунено в лічені хвилини, що і намагався зробити позивач. Проте співробітник поліції зазначив, що цього на місці робити не варто, оскільки постанову про притягнення до адміністративної відповідальності буде винесено незважаючи ні на що. З наданого представником відповідача відеозапису з бодікамери поліцейського, на якому зафіксовано складання постанови відносно позивача, не вбачається, що позивач був обізнаний про наявність вказаної у постанові несправності. За твердженням позивача, яке зафіксовано на указаний відеозапис, перед виїздом лампа освітлення заднього номеру на час її перевірки працювала справно. Окрім того, позивач виявив готовність негайно виправити цю несправність. Також позивач повідомив поліцейським про те, що не помітив несправності лампи підсвітки номерного знаку та наголошував, що автомобіль, яким він керував, пройшов технічний огляд перед виїздом.

Крім того, в оскаржуваній постанові зазначається: «Водій керував транспортним засобом в якому в темну пору доби не підсвічувався задній державний номерний знак/ чим порушив п. 2.9.в ПДР Керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів». Констатує, що керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не відповідає вимогам стандартів, та керування водієм ТЗ з номерним знаком, що не підсвічується в темну пору доби, є два кардинально різні правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення, що унеможливлює її віднесення до певної категорії правопорушення. У цій постанові, а саме в описі обставин та суті адміністративного правопорушення, відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 121-3 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні 11.03.2026 представник позивача Кучмій М.Я. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача ГУНП в Тернопільській області у судове засідання 11.03.2026 не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив справу слухати у його відсутності, у зв`язку з зайнятістю по службі.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд доходить такого висновку:

за приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі ПДР).

Згідно з п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

У пункті 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Відповідно до п. 2.3.а ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу.

Пунктом 2.9.в ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що керування транспортним засобом із номерним знаком, який не освітлюється у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що 20.01.2026 інспектором відділення поліції №2 (м. Зборів) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, лейтенантом поліції Редькою Р.А. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6539507, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що 20.01.2026 о 19:16 в с. Озерна, вул. Богдана Хмельницького, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Hyundai Veracruz, д.н.з. НОМЕР_1 , в якому в темну пору доби не підсвічувався задній державний номерний знак, чим порушив п. 2.9.в ПДР.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, відповідачем долучено до відзиву диск із матеріалами відеофіксації, відомості про які також містяться в графі 7 оскаржуваної постанови.

Оглядом відеозапису з автомобільного відеореєстратора встановлено, що у проміжку часу з 00:01:20 по 00:01:31 автомобіль білого кольору, у якого в темну пору доби не освітлювався задній державний номерний знак, виїжджав із паркувального місця. Після цього службовий автомобіль увімкнув проблискові маячки та попрямував слідом за зазначеним транспортним засобом, яким на 00:02:02 виявився автомобіль Hyundai Veracruz, д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки вказаного автомобіля до переднього водійського сидіння підійшов працівник поліції, після чого він разом із водієм попрямували перевірити підсвітку заднього державного номерного знака зупиненого транспортного засобу.

На відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано, що за кермом автомобіля Hyundai Veracruz, д.н.з. НОМЕР_1 , перебував водій ОСОБА_1 , якому працівником поліції повідомлено причину зупинки транспортного засобу, а саме те, що задній державний номерний знак не підсвічується. Після цього працівник поліції разом із водієм попрямували перевірити підсвітку заднього державного номерного знака зупиненого транспортного засобу. На 00:01:28 хв відеозапису ОСОБА_1 зазначає, що дві лампочки одночасно не могли б згоріти, а також повідомляє, що автомобіль після обстрілу. На 00:01:54 хв відеозапису ОСОБА_1 зазначає, що має відповідальну особу та більше переконаний у тому, що підсвітка номерного знака під час виїзду світила. Також водій на місці почав усувати виявлену несправність транспортного засобу. Надалі на відеозаписі зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, під час якого водієві роз`яснено права, передбачені ст. 268 КУпАП, після чого йому було вручено другий примірник постанови.

Отже, факт керування позивачем транспортним засобом у темну пору доби із неосвітленим заднім державним номерним знаком підтверджується об`єктивними доказами у справі, а саме дослідженими судом відеозаписами.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що перед виїздом ним було перевірено технічний стан транспортного засобу, зокрема справність підсвітки заднього номерного знака, адже із дослідженого судом відеозапису з нагрудної камери працівника поліції не вбачається, що позивач повідомляв про проведення ним перевірки технічного стану автомобіля перед початком руху. Натомість під час спілкування з працівником поліції позивач зазначав, що транспортний засіб зазнав пошкоджень унаслідок обстрілів, а також вказував на наявність відповідальної особи. Крім того, згідно із зазначеним відеозаписом, пояснення позивача щодо справності підсвітки заднього номерного знака перед виїздом мають характер припущення, а не впевненого твердження.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» та п. 2.3.а ПДР, саме на водія покладається обов`язок перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан транспортного засобу. Отже, покладення позивачем такого обов`язку на іншу, відповідальну особу не звільняє його від обов`язку перевіряти технічний стан автомобіля перед початком руху.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наведені позивачем у позовній заяві пояснення не підтверджують факту перевірки ним технічного стану транспортного засобу перед виїздом та не спростовують встановленого відеозаписом факту керування автомобілем у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком.

Також суд зазначає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, має формальний склад, і для настання відповідальності достатньо факту керування транспортним засобом у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком. Тобто наявність або відсутність шкідливих наслідків, а також швидкість усунення несправності після зупинки транспортного засобу не впливає на правомірність застосування адміністративного стягнення. Дії позивача щодо усунення несправності підсвітки заднього номерного знака після зупинки автомобіля відповідають вимогам п. 31.5 ПДР, згідно з яким у разі виникнення в дорозі несправностей водій повинен вжити заходів для їх усунення або, якщо це неможливо, рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту. Водночас на момент руху позивач вже порушив п. 2.9 «в» ПДР, а його подальші дії щодо усунення несправності після зупинки не усувають факту первинного правопорушення.

Крім того, суд зазначає, що чистота номерного знака не звільняє позивача від відповідальності, оскільки правопорушення полягає саме у керуванні транспортним засобом у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком.

Також суд установив, що опис обставин, зафіксованих під час розгляду справи та підтверджених відеозаписами, відповідає п. 2.9 «в» ПДР керування транспортним засобом у темну пору доби з неосвітленим заднім номерним знаком, що є складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Таким чином, право позивача на захист не порушене, оскільки з викладених у постанові обставин чітко зрозуміло, яке саме правопорушення йому інкримінується. Доводи позивача щодо неповного розкриття об`єктивної сторони правопорушення є необґрунтованими, а кваліфікація правопорушення та посилання на відповідний пункт ПДР відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою у межах наданих їй повноважень, на підставі належних та допустимих доказів, а доводи позивача не спростовують факту вчинення ним адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення суд не вбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак судові витрати стягуються з відповідача лише при задоволенні позову, а тому відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в розмірі 532,48 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 242, 244-246, 257, 268, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (, вул. Валова, 11, м. Тернопіль) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддяН. П. Воробель