Справа № 420/13945/25
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 , стягнення з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 у розмірі 42068,08 грн. без урахування обов`язкових платежів та зборів.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. В період з 26.01.2023 року по 12.04.2023 року позивач перебував на посаді Заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)», в подальшому в період з 12.04.2023 року по 07.04.2025 року позивач займав посаду начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)». Наказом Міністерства юстиції України від 03.04.2025 року №664/к з 07.04.2025 року позивача звільнено з посади начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» за станом здоров`я (через хворобу) відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». 08.04.2025 року позивач направив заяву до відповідача про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. Станом на 02.05.2025 року відповідачем не виплачено позивачу компенсацію за належні до отримання предмети речового майна особистого користування у зв`язку із звільненням. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає про те, що Наказом Міністерства юстиції України від 03.04.2025 №664/к, 07.04.2025 року полковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено з посади начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» за станом здоров`я (через хворобу), відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». 08.04.2025 року від позивача надійшла заява на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. Враховуючи, що станом на 08.04.2025 року на рахунку установи була відсутня сума коштів для проведення повного розрахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 , установою скеровані листи додаткової потреби до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», оскільки відповідно до Положення про державну установу «Північна виправна колонія (№ 90)», затвердженого наказом МЮУ від 24.12.2020 року № 4471/5, визначено, що установа є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня. Органом управління виправної колонії є Міністерство юстиції України. 11.04.2025 року установою направлено лист №28/9-310/Прг/вс до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», з детальним розрахунком необхідної суми для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 ,та проханням сприяти у відкритті додаткового фінансування по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» у розмірі 42 068,80 грн. (копія листа додається). В подальшому, 15.04.2025 року установою повторно направлено лист №28/9-319/ Прг/вс до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально виконавчої служби України» з проханням сприяти у відкритті додаткового фінансування по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар», для виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 із зазначенням повної суми з урахуванням компенсації ПДФО у розмірі 49 640, 33 грн. (копія листа додається). 21.04.2025 року установою надана відповідь на заяву позивача, яким повідомлено, що 11.04.2025 скеровано лист до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» за №28/9-310/Прг/вс, щодо виділення додаткового фінансування за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар». Однак станом на 18.04.2025 на рахунку установи відсутня відповідна сума коштів для проведення повного розрахунку зазначеної компенсації, а додаткового фінансування не надходило. Не отримавши додаткового фінансування та відповідей на листи установи, 14.05.2025 року листом №28/9-439/Прг/вс установа ще раз звернулась до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України». 21.05.2025 року державна установа «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» направила відповідь на запити установи, та сповістила, що листи від 11.04.2025 № 28/9-310/Прг/ВС та від 15.04.2025 №28/9-319/ Прг/ВС щодо виділення додаткового фінансування для виплати грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно особистого користування колишньому працівнику установи ОСОБА_1 , опрацьовані, та направлено клопотання від 23.04.2025 №ГД ДКВС-1529/3 ГД/2025 до Міністерства юстиції України. Наразі питання виділення додаткового фінансування установи за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» перебуває на розгляді в органі управління. Оскільки Державна установа «Північна виправна колоні (№ 90)» не є головним розпорядником бюджетних коштів і здійснює виплати при наявності відповідних кошторисних асигнувань, тому виплата компенсації позивачу буде можлива після надходження відповідних видатків. З огляду на викладене враховуючи, що державною установою «Північна виправна колонія (№ 90)» вживаються всі можливі заходи для забезпечення виділення установі додаткового фінансування по КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування, вимога щодо визнання протиправною бездіяльність державної установи «Північна виправна колонія (№90)» щодо не нарахуванню та не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 проходив службу органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

В період з 26.01.2023 року по 12.04.2023 року позивач перебував на посаді Заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)», в подальшому в період з 12.04.2023 року по 07.04.2025 року позивач займав посаду начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)».

Наказом Міністерства юстиції України від 03.04.2025 року №664/к з 07.04.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» за станом здоров`я (через хворобу) відповідно до ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі зазначеного наказу відповідачем складено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 42068,08 грн.

08.04.2025 року ОСОБА_1 звернувся до тимчасово виконуючого обов`язки начальника державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» із заявою щодо виплати йому грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування.

Листом від 21.04.2025 року Державною установою «Північна виправна колонія (№90)» повідомлено позивачу про те, що станом на 01.04.2025 установа має наявну прострочену кредиторську заборгованість за спожиті комунальні послуги, а саме по КЕКВ 2272 «Оплата водопостачання та водовідведення», КЕКВ 2273 «Оплата електроенергії» та спеціального фонду КЕКВ 2275 «Оплата інших енергоносіїв та інших комунальних послуг», яка виникла у період з 01.01.2022 року по 30.04.2022 року. 11.04.2025 установлю скеровано лист до державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» за №28/9-310/Прг/вс, щодо виділення додаткового фінансування за КПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» за КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар». Однак станом на 21.04.2025 на рахунку установи відсутня відповідна сума коштів для проведення повного розрахунку зазначеної компенсації. Установа буде мати можливість здійснити виплати компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування, у зв`язку із звільненням, лише після вирішення питання щодо простроченої кредиторської заборгованості.

Позивач не погодився із правомірністю бездіяльності Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 та звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713- IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ч. 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713- IV особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 1, 23, 27, 60 «Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби», затвердженого 14.08.2013 року постановою Кабінету Міністрів України №578, цей Порядок визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до їх закупівельної вартості.

Під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.

Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).

Для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Таким чином, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби під час звільнення на підставі їх заяви виплачується грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, у зв`язку з чим оформляється відповідна довідка.

З матеріалів справи вбачається, що позивача звільнено зі служби з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)».

Державною установою «Північна виправна колонія (№90)» складено довідку про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна, відповідно до якої загальна сума до виплати становить 42068,08 грн.

Доказів виплати відповідачем компенсації позивачу до суду не надано.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про відсутність фінансового ресурсу для погашення заборгованості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Також, Європейський суд з прав людини у справах «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні з Державної кримінально-виконавчої служби, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність щодо виплати позивачеві компенсації за неотримане речове майно.

Таким чином суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 .

Враховуючи протиправну бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 у суду є всі підстави для стягнення з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 42068,08 грн.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно без урахування обов`язкових платежів та зборів, зазначені вимоги є передчасними, оскільки відновленню підлягає лише порушене право та в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно будуть порушені права позивача.

Крім того, в зазначеній частині позовні вимоги позивачем взагалі не обґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 , стягнення з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розмірі 42068,08 грн., а в іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (вул. Некрасова, 234, м. Херсон, 73032, ) про визнання протиправною бездіяльності Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 , стягнення з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 у розмірі 42068,08 грн. без урахування обов`язкових платежів та зборів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 .

Стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№ 90)» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 42068,08 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державної установи «Північна виправна колонія (№90)» (вул. Некрасова, 234, м. Херсон, 73032, ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА