Справа № 160/16978/24
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (далі Миколаївська сільрада, відповідач) щодо постановки позивача на квартирний облік;
- зобов`язати Миколаївську сільраду прийняти рішення про взяття позивача на квартирний облік шляхом прийняття рішення з правом першочергового одержання житла за пільгою військовослужбовців;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50'000грн. 00коп.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що, наказом командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 (по особовому складу) від 02.05.2023 року №99-РС відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року № 3597-IV позивача, механіка-водія 1 парашутно-десантного взводу 1парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, старшого солдата було звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). Службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. На сьогоднішній день у приватній власності відсутнє жодне нерухоме майно, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. У зв`язку з наданим позивачу державою правом на отримання житла, останній, як учасник бойових дій звернувся до органів місцевого самоврядування для вирішення даного питання. Неодноразово позивачем були направлені звернення до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області стосовно вирішення питання щодо постановки його на квартирний облік. На що були отримані відповіді, що на сьогоднішній день сільська рада не здійснювала установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл серед певних категорій населення Миколаївської територіальної громади. Окрім того, позивачем було надіслано запит до Дніпровської районної військової адміністрації щодо їхнього сприяння у вирішенні даного питання, на що було отримано відповідь, що вирішення питання позивача не вбачається можливим через відсутність в Миколаївській громаді передбаченої законодавством черги на квартирний облік. Надану відповідь позивач вважає письмово необґрунтованою та такою, що не відповідає суті звернення. Позивач також вважає, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування свої повноважень призвело до порушення прав людини, що свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - забезпечувати її права. Окрім письмових звернень мав розмову з представниками Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з даного приводу. На що отримав відповідь, що житловий фонд для вирішення питання позивача на території громади відсутній. У зв`язку із чим, позивач вважає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, згаяний час, що виникли внаслідок порушення органом місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди, яку оцінює у 50 000 грн.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Третя особа - Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області правом на подання пояснень у справі не скористалась.
Вивчивши матеріали справи, щодо предмету спору, суд встановив наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення від 09.08.2023 року (Серія НОМЕР_2 ).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2023 року №88 - старшого солдата ОСОБА_1 , механіка-водія 1 парашутно-десантного взводу 1 парашутно-десантної роти 1 парашутно-десантного батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02 травня 2023 року №99-РС відповідно до пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року №3597-ІV з військової служби у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я), вважати таким, що справи та посаду здав 02 травня 2023 року. 3 02 травня 2023 року виключити із списків особового складу частини, зняти з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення за нормою №1 (каталог) з 03 травня 2023 року і направити на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вислуга років у Збройних Силах на день виключення зі списків частини становить: календарна 2 роки 5 місяців, загальна 3 роки 8 місяців, Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Виплатити грошову компенсацію за 20 (двадцять) діб не використаної щорічної основної відпустки за 2022 рік. Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Виплатити грошову компенсацію за 10 (десять) діб не використаної щорічної основної відпустки за 2023 рік. Виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік. Матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) не виплачувалась. На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) преміювати в повному обсязі за період з 01 травня по 02 травня 2023 року. На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (зі змінами) виплатити грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01 травня по 02 травня 2023 року. На підставі наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) виплатити надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 25% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 01 травня по 02 травня 2023 року. За період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 26 квітня 2022 року по 02 травня 2023 року старший солдат ОСОБА_1 здійснив 0 (нуль) стрибків з парашутом та відповідно до наказу Міністерства оборони України від 10 червня 2019 року №307 не має право на пільгове обчислення вислуги років на пенсію на пільгових умовах-один календарний місяць служби за півтора місяця за вказаний період. Службовим або постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечений. Зарахувати до оперативного резерву військової частини НОМЕР_1 на посаду механіка-водія парашутно-десантного взводу парашутно-десантної роти парашутно-десантного батальйону, ВОС-139543Д. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 99-РС від 02.05.2023, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 про здачу справ та посади від 02.05.2023, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення (вх. № 2269/10 від 08.04.2023).
Як вбачається із матеріалів справи, у приватній власності ОСОБА_1 відсутнє жодне нерухоме майно, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.
23.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Дніпровської районної військової адміністрації Дніпропетровської області із заявою, в якій просив вирішити питання щодо взяття його на квартирний облік на одержання жилої площі на підставі наданих позивачем державою конституційних прав.
До означеної заяви позивачем долучено: 1. Копію паспорту громадянина України на 2 арк. в 1 прим, 2. Копію витягу з реєстру територіальної громади про місце реєстрації на арк. в 1 прим. 3. Копію довідки платника податків на 1 арк. в 1 прим, 4. Копію витягу з наказу від 02.05.2023 року на 2 арк. в 1 прим. 5. Копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на 1 арк. в 1 прим. 6. Копію посвідчення учасника бойових дій на 1 арк. в 1 прим.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що з питання взяття на квартирний облік позивач звертався безпосередньо не до відповідача, а до Дніпровської районної військової адміністрації Дніпропетровської області, яка направила його заяву на розгляд відповідачу.
Листом від 16.11.2023 року за №3/23-4016 Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області на звернення ОСОБА_1 від 27.10.2023 року №К-28, яке надійшло до Дніпровської районної військової адміністрації Дніпропетровської області, щодо взяття його на квартирний облік для жилої площі, повідомила про те, що клопотання щодо взяття на квартирний облік Миколаївською сільською радою для одержання жилої площі не вбачається можливим.
10.12.2023 року позивач звернувся на ім`я т.в.о. сільського голови, секретаря Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із запитом, в якому просив надати інформацію та підстави ухиляння сільською радою від виконання норм законодавства з приводу постановки на квартирний облік визначених у запиті переліку громадян.
Листом від 26.12.2023 року №57 Миколаївська сільська рада Дніпровського району за результатами розгляду запиту від 20.12.2023 року (вх. №61-К від 21.12.2023р.) щодо «надання інформації та підстав ухиляння сільської ради від виконання норм законодавства з приводу постановки на квартирний облік» повідомила ОСОБА_1 про те, що через відсутність у Миколаївській сільській раді та її виконавчому комітеті комунального житлового фонду, відсутні відділ по обліку і розподілу жилої площі, а також службові особи, спеціально призначені для цих цілей рішенням виконавчого комітету. Також був відсутній квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, через що сільська рада не здійснювала установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподілу серед певних категорій членів Миколаївської сільської територіальної громади. Наразі сільською радою здійснюються відповідні заходи в даному - напрямку, а саме: створена житлова комісія рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 18.12.2023 року - визначений орган приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Миколаївської сільської ради рішенням сесії сільської ради від 19.12.2023 року - це виконавчий комітет Миколаївської сільської ради; приймаються заходи щодо створення черги на квартирний облік.
27.12.2023 року позивач звернувся на ім`я т.в.о. сільського голови, секретаря Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області із запитом, в якому просив на підставі статей 1, 13, 19, 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», які надають право звертатись із запитами до розпорядників інформації щодо надання публічної інформації, прошу надати наступну інформацію (наступні документи): завірену належним чином колію рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 18.12.2013 щодо створення житлової комісії та положення, що регламентує роботу даної комісії; завірену належним чином копію рішення сесії Миколаївської сільської ради від 19.12.2023 щодо визначення органу приватизації житлового фонду; інформацію про те, які саме приймаються заходи щодо створення черги на квартирний облік (з наданням підтверджуючих документів). Надати роз`яснення чому органи місцевого самоврядування в обличчі Миколаївської сільської ради нехтують нормами чинного законодавства. У даному запиті позивач зазначив, що відповідь на його запит від 20.12.2023 року (вх. від 21.12.2023 №61-К) скоріше схожа на відписку, в якій відсутнє роз`яснення щодо вирішення питань, що були зазначені у запиті. А отже можна вважати, що було надано неповну інформацію, що надає позивачу право звертатись за захистом свого права на інформацію до суду або вимагати притягнення до адміністративної відповідальності.
27.12.2023 року позивач звернувся із зверненням до регіонального представника Уповноваженого ВРУ з прав людини у Дніпропетровській області, в якому просив: 1. Вирішити питання щодо неналежного надання відповіді по суті звернення Дніпровською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області. 2. Вирішити питання щодо правомірності відмови ОСОБА_1 у задоволенні питання щодо взяття його на квартирний облік. 3. Визначити рівень відповідальності для Миколаївської сільської ради з приводу нехтування та невиконання норм постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470. 4. Повідомити ОСОБА_1 про вирішення його питання.
Листом від 07.02.2024 року за №7563.4/К-749/3/24/40.4 представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в обґрунтування своєї відповіді зазначив про те, що метою реалізації житлових прав ОСОБА_1 необхідно перебувати на квартирному обліку, як такому, що потребує поліпшення житлових умов. Разом з тим ОСОБА_1 стверджує, що Радою відмовлено йому у взятті на квартирний облік, як такому, що потребуєте поліпшення житлових умов, зокрема, через відсутність комунального житлового фонду, відсутність створених виконавчим органом органів для ведення квартирного обліку та розподілу житлової площі. Метою формування комунального житлового фонду орган місцевого самоврядування має право, зокрема, вживати заходи щодо виявлення та взяття на облік безхазяйного нерухомого майна у порядку визначеному статтею 335 Цивільного кодексу України. Отже, питання розподілу і надання житлових приміщень вирішується відповідно до ЖК України та Правил і належить до виключної компетенції органів місцевого самоврядування, на які Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» покладено повноваження щодо обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, а також щодо розподілу та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності. У зв`язку з цим, до Ради було направлено запит з проханням дотримуватися вимог чинного законодавства України та вжити заходів щодо створення та ведення при раді обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов з метою захисту житлових прав ОСОБА_1 та інших жителів села Миколаївка. У відповідь Рада у листі від 26.01.2024 №105 поінформувала Секретаріат Уповноваженого про обставини справи, зокрема про відсутність на момент звернення ОСОБА_1 визначеного законодавством порядку ведення при Раді обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов. Також Рада, зважаючи на важливість порушеного питання, повідомила про створення рішенням виконавчого комітету Ради від 18.12.2023 №101 житлової комісії виконавчого комітету Ради, здійснення заходів щодо технічного та документального забезпечення її діяльності, а також про те, що наразі вживаються інші відповідні заходи у цьому напрямку. Враховуючи те, що зараз у виконавчому комітеті Ради триває робота щодо створення умов для реалізації громадянами, які потребують поліпшення житлових умов, конституційних прав на житло, до Ради направлено додатковий лист щодо інформування, після завершення означених робіт та прийняття відповідних актів, ОСОБА_1 та Секретаріату Уповноваженого про вжиті заходи та з проханням запросити ОСОБА_1 до Ради для подачі заяви про взяття на квартирний облік. Разом з цим роз`яснено, що згідно з частиною першою статті 16 Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною другою статті 4 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» передбачено, що діяльність Уповноваженого доповнює існуючі засоби захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, не відміняє їх і не тягне перегляду компетенції державних органів, які забезпечують захист і поновлення порушених прав і свобод. Принагідно інформовано, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Також статтею 131-2 Конституції України передбачено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Отже, у разі необхідності, ОСОБА_1 може скористатися послугами безоплатної правничої допомоги. На сьогодні отримати безоплатну правничу допомогу можна дистанційно: 1) зателефонувати за безкоштовним номером телефону 0-800-213-103. За цим номером надаються консультації та роз`яснення з правничих питань, додаткові відомості про надання безоплатної правничої допомоги, тощо. Дзвінки зі стаціонарних та мобільних телефонів у межах України безкоштовні; 2) скористатися мобільним застосунком «Безоплатна правнича допомога», завантаживши його через Google Play чи App Store, або завантажити мобільний застосунок «Твоє право». Отже, у тому числі компетенцію та межі повноважень Уповноваженого, правові підстави для вжиття Уповноваженим додаткових заходів реагування за зверненням ОСОБА_1 наразі відсутні. У разі незгоди з наданою відповіддю ОСОБА_1 має право оскаржити в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян».
Листом від 26.01.2024 року за №105 Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області на адресу представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в обґрунтування своєї відповіді вказала про те, що на момент подання гр. ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради звернення №К-28 від 27.10.2023 року у раді та її виконавчому комітеті дійсно були відсутні відділ по обліку і розподілу жилої площі, а також службові особи, спеціально призначені для цих цілей рішенням виконавчого комітету. Відтак рада не мала інструментів вести квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, через що не здійснювала установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподілу серед певних категорій членів територіальної громади. Однак, зважаючи на важливість обговорюваного тут питання, житлова комісія була створена рішенням виконавчого комітету Миколаївської сільської ради №101 від 18.12.2023 року. Наразі здійснюються заходи щодо технічного та документального забезпечення діяльності житлової комісії виконавчого комітету Миколаївської сільської ради. Про вжиті заходи гр. ОСОБА_1 був поінформований листом від 26.12.2023 р. № 57. Миколаївська сільська рада, керуючись нормами Основного Закону України та підзаконними актами, а також розуміючи необхідність створення умов для реалізації громадянами, які потребують поліпшення житлових умов, конституційних прав на житло, вживає відповідних заходів у цьому напрямку. Так, зокрема, але не тільки з метою формування комунального житлового фонду, Миколаївською сільською радою, відповідно до ст. ст. 335, 1277 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.26, ч.1 ст.59, ч.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням від 19.12.2023 року №569-32 затверджено склад постійно діючої комісії щодо встановлення фактів визнання майна безхазяйним або відумерлою спадщиною. Також названим рішенням затверджена «Порядок виявлення, взяття на облік, збереження та використання безхазяйного майна, визнання спадщини відумерлою та прийняття такого майна у комунальну власність Миколаївської сільської ради». Про усі означені заходи Миколаївська сільська рада листом від 26.12.2023 р. № 57 поінформувала гр. ОСОБА_1 .
До означеного листа відповідачем долучено як у якості додатків: 1. Копію рішення виконавчого комітету Миколаївської сільської ради від 18.12.2023 року №101 «Про затвердження складу житлової комісії виконавчого комітету Миколаївської сільської ради та Положення про її діяльність» на 1 арк. 2. Копію листа Миколаївської сільської ради Карандашу В.І. від 26.12.2023 року № 57 - на 2 арк. 3. Копію рішення Миколаївської сільської ради від 19.12.2023 року №569-32/VIII «Про створення органу приватизації житлового фонду, що перебуває у комунальній власності Миколаївської сільської ради» на 1 арк.
Як зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, неодноразово ним були направлені звернення до Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області стосовно вирішення питання щодо постановки його на квартирний облік. На що були отримані відповіді, що на сьогоднішній день сільська рада не здійснювала установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл серед певних категорій населення Миколаївської територіальної громади. Окрім того, позивачем було надіслано запит до Дніпровської районної військової адміністрації щодо їхнього сприяння у вирішенні даного питання, на що було отримано відповідь, що вирішення питання позивача не вбачається можливим через відсутність в Миколаївській громаді передбаченої законодавством черги на квартирний облік. Надану відповідь позивач вважає письмово необґрунтованою та такою, що не відповідає суті звернення. Позивач також вважає, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування свої повноважень призвело до порушення прав людини, що свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - забезпечувати її права. Окрім письмових звернень мав розмову з представниками Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з даного приводу. На що отримав відповідь, що житловий фонд для вирішення питання позивача на території громади відсутній. У зв`язку із чим, позивач вважає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, згаяний час, що виникли внаслідок порушення органом місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди, яку оцінює у 50 000 грн.
Позивач вважаючи бездіяльність Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області щодо постановки на квартирний облік протиправною, звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Відповідно до статті 47 Конституції України держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту. Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 статті 12 цього Закону військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування закріплені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР).
Згідно приписів статті 30 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку, зокрема щодо: обліку громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності або яке отримано в оренду, користування (у тому числі комунальними підприємствами, установами, організаціями); вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності; сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла; подання допомоги власникам квартир (будинків) в їх обслуговуванні та ремонті; сприяння створенню об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.
Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок було затверджено Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984 року №470 (далі - Правила №470).
Згідно пунктом 2, 3 Правил №470 жилі приміщення надаються громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Квартирний облік, установлення черговості на одержання жилої площі, а також її розподіл здійснюються під громадським контролем і з додержанням гласності.
За пунктом 13 Правил №470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.
Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим пункту 1 статті 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Відповідно до пункту 18 Правил №470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.
Відповідно до пункту 20 Правил №470 рішення щодо взяття на квартирний облік повинно бути винесене у місячний строк з дня подання громадянином необхідних документів.
Якщо на розгляд виконавчого комітету місцевої Ради або адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету буде внесено пропозицію про відмову у взятті на облік, на засідання вказаних органів запрошується заявник.
Відповідно до пункту 21 Правил №470 у рішенні виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або у спільному рішенні адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і профспілкового комітету, які розглядали заяви громадян, вказуються дата взяття на облік, склад сім`ї, підстава для взяття на облік, вид черговості надання жилих приміщень (загальна черга, в першу чергу), а при відмові у взятті на облік - підстава відмови.
Натомість, Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області розглядаючи заяву ОСОБА_1 від 27.10.2023 року щодо вирішення питання про взяття його на квартирний облік не прийняла жодного рішення, а лише листом від 16.11.2023 року за №3/23-4016 повідомила про те, що клопотання щодо взяття на квартирний облік Миколаївською сільською радою для одержання жилої площі не вбачається можливим.
Що стосується вимоги про зобов`язання Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області прийняти рішення про взяття ОСОБА_1 на квартирний облік шляхом прийняття рішення з правом першочергового одержання житла за пільгою військовослужбовців, суд виходить з наступного.
З практики Європейського суду витікає, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України, щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Отже, вирішення питання про зобов`язання прийняти позивача на квартирний облік, є виключною компетенцією Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
Відповідно, за обставин цієї справи відсутні підстави для зобов`язання Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області здійснити дії спрямовані на постановлення позивач на квартирний облік.
З урахуванням зазначеного, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 року про прийняття на квартирний облік.
Щодо моральної шкоди.
У статті 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Позивачем жодними доказами не доведено суду, що бездіяльністю відповідача нанесена позивачу моральна шкода в такому розмірі.
Застосовуючи наведені вище правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою.
Зазначення у позові про постійну психоемоційну напругу, депресивний стан, погане самопочуття, що виникли внаслідок порушення органом державної влади прав його прав, не можуть слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.
Оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених вимог.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій та рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні докази понесення ним інших судових втрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Зобов`язати Миколаївську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 року про прийняття на квартирний облік.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова