Справа № 560/3705/26
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3705/26
УХВАЛА

12 березня 2026 рокум. Хмельницький

Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Польовий О.Л., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення від 15.03.2024 №5/в та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Строки звернення до суду визначені статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачі оскаржують рішення відповідача від 15.03.2024, однак до суду звернулись 09.03.2026, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення.

Позивачі подали клопотання про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання позивачі зазначили, що ОСОБА_5 був єдиним утримувачем своєї дружини, малолітнього сина та батьків похилого віку. Пропуск строку звернення до суду зумовлений сукупністю трагічних та непереборних обставин, які фактично позбавили позивачів здійснити захист своїх прав вчасно.

ОСОБА_4 матір військовослужбовця ОСОБА_5 має другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №119049 від 17.01.2023, та протягом останніх п`яти років перебуває у тяжкому стані здоров`я і є прикутою до ліжка, що потребує постійного стороннього догляду.

Батько загиблого - ОСОБА_3 , який є єдиною опорою ОСОБА_4 змушений постійно здійснювати цілодобовий догляд за дружиною, не має права відійти від неї ні на крок, адже така відсутність може стати фатальною, у зв`язку з чим фактично позбавлений можливості належним чином займатися вирішенням юридичних питань, пов`язаних із реалізацією права на отримання одноразової грошової допомоги. Крім того, обоє батьків є особами похилого віку та пенсіонерами, що також ускладнює можливість своєчасного звернення до суду та отримання необхідної правової допомоги.

Дружина загиблого військовослужбовця - ОСОБА_1 , на час смерті втратила чоловіка, який був її опорою, здійснював утримання її та їх малолітнього сина, а також допомагав батькам. Після його смерті вона була змушена заново вибудовувати свій усталений побут, влаштовуватись на роботу та самостійно здійснювати догляд за малолітнім сином, а також надавати допомогу та підтримку батькам загиблого, зокрема у зв`язку з тяжким станом здоров`я матері загиблого чоловіка. Попри свою розпач ОСОБА_1 змушена була розпочинати нове життя без коханої людини. На її плечі звалилися турботи про майбутнє малолітньої дитини, яка залишилась без батька та яку вона тепер повинна самостійно забезпечувати та виховувати, а також вона залишилась останньою надією для батьків загиблого. Увесь цей час вона змушена була стійко долати життєві перешкоди, розриваючись між пошуком роботи, доглядом за хворою свекрухою та літнім свекром, вихованням та підтримкою власної дитини, що втратила батька в такому юному віці, а також боротьбою з власним горем. Фактично ОСОБА_1 забула про власні інтереси та правові можливості.

Вказана родина не мала ні коштів, ні можливості скористатися правовою допомогою та не знала про те, що вони можуть оскаржити вказане рішення, адже при отриманні оскаржуваного рішення їх запевнили в тім, що таке оскарження неможливе.

Оцінюючи вказані доводи, суд враховує, що дотримання строків звернення до суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними. Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого ці правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема, і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд не ставить під сумнів тяжкість пережитих позивачами обставин, пов`язаних із загибеллю близької людини, а також складність їх життєвої ситуації. Разом з тим відповідно до усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть визнаватися лише обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волі особи та фактично унеможливлювали звернення до суду протягом усього строку.

Наведені позивачами обставини самі по собі не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для звернення до суду протягом тривалого часу. Зокрема, на підтвердження тверджень про постійний тяжкий стан здоров`я матері загиблого до позовної заяви додана лише довідку про встановлення ІІ групи інвалідності, яка сама по собі не підтверджує факту повної втрати здатності до самообслуговування або необхідності постійного догляду. Інші доказі, які б свідчили про неможливість батьків звернутися до суду або доручити захист своїх прав представнику, суду не надані.

Також позивачі не надали доказів того, що протягом усього часу з моменту прийняття оскаржуваного рішення вони були позбавлені можливості отримати правову допомогу або звернутися до суду іншим способом, зокрема, через представника. Законодавством України передбачена система безоплатної правової допомоги, відповідно до якої особи, які потребують правового захисту, можуть отримати безкоштовну правову допомогу та представництво інтересів у суді.

Самі лише посилання на складні життєві обставини, моральні переживання у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, необхідність вирішення побутових питань та догляду за членами сім`ї, за відсутності доказів об`єктивної неможливості звернення до суду, не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення до суду, особливо з огляду на значну тривалість такого пропуску.

Суд також враховує, що з моменту прийняття спірного рішення до моменту звернення до суду минуло два роки, що значно перевищує встановлений законом строк звернення до суду.

За таких обставин наведені позивачами причини пропуску строку звернення до суду є неповажними. У зв`язку з цим у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку слід відмовити.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху.

Недоліки позовної заяви можуть бути усунуті шляхом зазначення інших підстав поважності причин його пропуску.

Керуючись частиною 1 статті 123, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення їм ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий суддяО.Л. Польовий