Справа № 380/4083/26
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4083/26
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

13 березня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Львівської міської ради, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 24.07.2025 №6619 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 27.01.2011 №120 «Про затвердження збору за місця для паркування транспортних засобів та плати за паркування транспортних засобів на території Львівської міської територіальної громади» в частині доповнення Додатку №2 до ухвали №120 пунктами щодо: вул. У. Кармалюка (15 місць), вул. Личаківська (від вул. У. Кармалюка до вул. Чернігівської) (13 місць).

Разом із позовною заявою до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії ухвали Львівської міської ради від 24.07.2025 № 6619 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 27.01.2011 № 120» в частині доповнення Переліку спеціальних земельних ділянок для паркування пунктами щодо:вул. У. Кармалюка (15 місць) та вул. Личаківська (від вул. У. Кармалюка до вул. Чернігівської) (13 місць) до набрання рішенням суду у справі №380/4083/26 законної сили;

- у разі відмови у задоволенні п. 1 цієї заяви вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді та ЛКП «Львівавтодор» вчиняти дії щодо нарахування плати за паркування та притягнення до адміністративної відповідальності (винесення постанов про накладення штрафів) щодо власника/користувача транспортного засобу: Марка/Модель:Peugeot 307, державний номерний знак: НОМЕР_1 за паркування на майданчиках за адресами: вул. У. Кармалюка та вул. Личаківська (від вул. Кармалюка до вул. Чернігівської) до набрання рішенням суду законної сили.

Вимоги зазначеної заяви обґрунтовано тим, що оскаржувана ухвала № 6619 уже введена в дію: на зазначених вулицях встановлено дорожні знаки 5.39 та таблички 7.14, що свідчить про активну фазу її реалізації. Враховуючи, що позивач мешкає за адресою розташування майданчиків, він об`єктивно не має іншої можливості паркування транспортного засобу, окрім як у зоні дії оскаржуваного акта. Це створює ситуацію щоденного, безперервного порушення права на безперешкодне та безоплатне користування об`єктами благоустрою.

За несплату послуг паркування уповноважені інспектори щоденно здійснюють фотофіксацію та винесення постанов про накладення адміністративних стягнень. У разі розгляду справи протягом тривалого часу (враховуючи практику аналогічних спорів, наприклад, справи № 380/17422/23, що тривала понад 2 роки), позивач потенційно може отримати сотні штрафів. Оскарження кожної окремої постанови про штраф у майбутньому покладе на позивача та судову систему надмірний і невиправданий тягар, що робить остаточне рішення суду у цій справі ілюзорним та неефективним для захисту прав.

Вирішуючи питання про наявність обставин, що дають підстави для забезпечення позову, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Частиною 1 статті 151 КАС України передбачено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам.

Цей висновок відповідає Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, згідно з якою рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, правових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення адміністративного позову суд повинен здійснити оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Висновки аналогічного змісту були неодноразово наведені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18, від 28.10.2020 у справі № 140/2474/20, від 14.07.2021 у справі №300/2540/19, від 30.03.2021 у справі №420/4037/20, від 17.12.2024 у справі № 380/471/24.

Суд зазначає, що перевірка наявності обставин порушених прав та законних інтересів позивача ухвалою Львівської міської ради від 24.07.2025 №6619 є обов`язком суду під час вирішення справи по суті, а тому питання щодо правомірності оскаржуваної ухвали та відповідності її вимогам чинного законодавства буде вирішуватися судом при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №826/15718/16).

При цьому, надаючи оцінку доводам позивача про очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення, слід зазначити, що його наявність та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів позивача, повинні існувати поза обґрунтованим сумнівом.

Тобто суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

В той же час, Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування ухвали міської ради. Рішення суду за такими позовами не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту протиправності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому, у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

Позивачем жодним чином не доведено, як саме відмова у забезпеченні адміністративного позову унеможливить виконання рішення суду про визнання протиправним та скасування ухвали Львівської міської ради в разі задоволення такого, позаяк матиме місце фактичне виконання в момент набрання рішенням законної сили.

Крім того суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову будь-яким чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі, предметом якого є визнання протиправним та скасування ухвали відповідача.

При цьому, посилання заявника на ту обставину, що невжиття судом заходів забезпечення позову призведе до того, що він може потенційно отримати сотні штрафів також не підтверджені належними доказами.

Такі доводи заявника не можуть визнаватись достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. Більше того, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.09.2019 у справі №826/13306/18.

Отже, судом не встановлено достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні зміни у правовому становищі позивача, а ймовірність існування ризику, у зв`язку з яким і мали б, на його думку, вживатися заходи забезпечення позову, не підтверджується належними й допустимими доказами.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви належить відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 153-155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною і скасування ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна