Справа № 380/7481/25
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7481/25
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
02 березня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувала справа №380/7481/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №380/7481/25 задоволено позовну заяву. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025. Стягнуто з Львівської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2025 по 16.02.2026 включно, в сумі 309885 (триста дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн 10 коп, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 14505 (чотирнадцять тисяч п`ятсот п`ять) 26 коп.

20.02.2026 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у цій справі. Зокрема, просить суд стягнути з Львівської обласної державної адміністрації () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 42000 грн.

23.02.2026 до суду від представника відповідача надійшли заперечення щодо ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування заперечень вказує, що відповідно до п.8.6. Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2025 №16/05/25 Сторони домовились, що цей Договір та всі зміни або доповнення до нього підписуються сторонами за допомогою електронного-цифрового підпису (ЕЦП), що має юридичну силу. Проте, як вбачається із долученої копії такого Договору, його не підписано сторонами за допомогою електронного-цифрового підпису (ЕЦП), а підписано власноручно, тобто, з порушенням п.8.6. цього Договору. Отже, вважає, що Договір від 16.05.2025 №16/05/25 не набрав чинності.

Сторона відповідача вважає, що поданих документів недостатньо для можливості вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки представник позивача не надав: докази на підтвердження оплати позивачем послуг; докази, які б підтверджували понесені позивачем витрати на послуги адвоката або визначили умови оплати правничих послуг; розрахунок платної правової допомоги, який би відображав вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо (наведено абстракті фрази «клопотання, заяви, запити та ін.»; детальний опис наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, у Актах вказано лише узагальнюючі формулювання без чіткого визначення конкретної назви і змісту послуги, зокрема не вказано конкретну назву процесуального документа, документа правового характеру, які наче б то були складені, кількість таких процесуальних документів, документів правового характеру, зміст та кількість консультацій та роз`яснень, який обсяг часу було затрачено на кожну послугу, яка ціна кожної окремої послуги.

Викладене свідчить про невідповідність змісту Актів критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), та не може бути належним та допустимим доказом обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Резюмуючи викладене, вважає, що оскільки позивачем не доведено, що такі витрати були фактичними, а їх розмір є обґрунтованим, то заява про відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставною та не підлягає задоволенню.

25.02.2026 від представника позивача надійшли заперечення у відповідь на заперечення відповідача. Зазначає, що щодо розрахунку погодинної вартості правової допомоги від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

Що стосується посилання представником відповідача на відсутність документів, що свідчили б про реальну оплату гонорару звертає увагу, що у КАС України, в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено (висновок Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23; аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 та від 05 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а).

Щодо висловлювань представника відповідача про начебто не укладеність договору про надання правничої (правової) допомоги № 16/05/25 від 16.05.2025, повідомляє що договір підписаний обома із сторін власноручно, що підтверджує згоду обох сторін з його умовами та наявність вільного волевиявлення на його укладення. П. 8.6. Договору, відповідно до якого сторони домовились, що цей Договір та всі зміни або доповнення до нього підписуються сторонами за допомогою електронно-цифрового підпису (ЕЦП), що має юридичну силу, має місце в Договорі, оскільки сторони передбачили можливість підписання договору не лише власноручно сторонами в паперовій формі, а також можливість підписання такого так і подальших змін і доповнень до нього ЕЦП, а не передбачили «виключно» підписання такого ЕЦП.

Також посилання відповідача на відсутність належного обґрунтування наданої правничої допомоги вважає такими, що суперечать дійсності та долученим до матеріалів справи доказам.

Розглянувши заяву представника позивача про стягнення судових витрат з відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 252 КАС України, передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Окрім того суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3 ст. 252 КАС України).

Приписами частини 1 статті 132 КАС України, передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (ч.3 ст.132 КАС України).

Витрати на професійну правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.

При цьому, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3 вказаної статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.4 ст.134 КАС України).

Проте, принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 ст.134 КАС України, тобто розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Отже, приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

До матеріалів справи на підтвердження складу та розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії: Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2025 №16/05/25; копію Додатку № 1 від 16.05.2025 до Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2025 №16/05/25; копію Акта № 1 прийому-передачі наданих послуг від 16.02.2026 на суму 18000,00 грн, копію Акта № 2 прийому-передачі наданих послуг від 16.02.2026 на суму 24000,00 грн.

Загальна вартість наданої позивачу правової допомоги згідно долучених документів становить 42 000,00 грн, вказану суму представник позивача просить стягнути з відповідача.

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми (статті 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 КАС України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20 та від 05 березня 2021 року у справі №200/10801/19-а.

Отже, судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані з юридичним супроводом справи №380/7481/25 і підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому суд не погоджується з доводами відповідача про необхідність обов`язкового зазначення в акті виконаних адвокатом робіт розрахунку вартості такої роботи в погодинній прив`язці або зазначення такої вартості у фіксованому розмірі.

Аналізом положень статті 134 КАС України суд дійшов висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Таким чином, суд вважає допустимим обґрунтоване зазначення в акті виконаних адвокатом робіт лише вартості всього обсягу виконаної ним роботи, без прив`язки такої роботи до її погодинної вартості або фіксованої вартості.

Аналогічної позиції дотримався Верховний Суд в постанові від 23.01.2025 у справі №240/32993/23.

Суд також критично оцінює доводи відповідача про те, що Договору про надання правничої допомоги від 16.05.2025 №16/05/25 не набрав чинності, оскільки не підписаний ЕЦП, оскільки наявна в матеріалах справи копія Договору підписана фізичними підписами сторін такого Договору.

Водночас згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, суд враховує, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує вищезазначений висновок.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Так, надаючи оцінку обставинам пов`язаності заявлених до відшкодування витрат з розглядом судом цієї справи, суд зазначає, що такі послуги адвоката як подання клопотань про витребування доказів (10000,00 грн), підготовка, написання та подача додаткових пояснень (3000 грн) фактично охоплюються такими послугами як «подання клопотань, заяв, запитів» (3 год 5000 грн), тобто дублюють одна одну.

Окрім цього, з огляду на різну тривалість та зміст і обсяг участі представника позивача у судових засіданнях, суд вважає неспівмірним визначення вартості кожного судового засідання в сумі 3000,00 грн.

Також судом враховується, що Договір про надання правничої допомоги №16/05/25 позивачем був укладений лише 16.05.2025, адвокат Приндота У.Г. вступила у справу №380/7481/25 вже після відкриття провадження у ній, а саме 29.05.2025.

До 08.05.2025 у справі №380/7481/25 брав участь інший представник, однак, позивачем не надано жодних доказів понесених нею витрат на правову допомогу до цієї дати зокрема зі складення позовної заяви.

Отже, оцінюючи подані документи, якими представник позивача обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, заперечення відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг роботи, виконаної адвокатом Приндотою У.Г., суд приходить висновку, що сума зазначена актах наданих послуг є неспівмірною із часом, який може бути витрачено адвокатом на виконання відповідних послуг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України, тому наявні підстави для часткового стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 241-247, 250-252, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Задовольнити частково заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської обласної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. Винниченка, 18, м. Львів, 79008; ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2026.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна