Справа № 420/5343/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відкриття касаційного провадження

10 березня 2026 року

м. Київ

справа №420/5343/23

адміністративне провадження №К/990/1747/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Державної служби геології та надр України

на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року

у справі №420/5343/23

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури

до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т»,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України

про визнання протиправними та скасування наказу та дозволу,

УСТАНОВИВ:

У березні 2023 року заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України від 15 серпня 2019 року №274 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т»;

- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 25 вересня 2019 року №6376, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т» для видобування корисних копалин (промислова розробка) граніту, мігматиту на території родовища Вільшанське Савранського району Одеської області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2024 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року клопотання представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2025 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, позовна заява заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави задоволена.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби геології та надр України від 15 серпня 2019 року №274 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т».

Визнано протиправним та скасовано спеціальний дозвіл на користування надрами від 25 вересня 2019 року №6376, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т» для видобування корисних копалин (промислова розробка) граніту, мігматиту на території родовища Вільшанське Савранського району Одеської області.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Державна служба геології та надр України 12 січня 2026 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2026 року касаційну скаргу Державної служби геології та надр України залишено без руху на підставі статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для надання документа про сплату судового збору у розмірі, визначеному законом.

Копія ухвали надійшла в електронний кабінет Державної служби геології та надр України через підсистему ЄСІКС «Електронний суд» 22 січня 2026 року о 17:20.

У межах визначеного судом строку представник Державної служби геології та надр України направив документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Таким чином, Державною службою геології та надр України усунуто недоліки касаційної скарги, що стали підставою для залишення її без руху.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень статей 129, 131-1 Конституції України, статей 16, 38, 42 Кодексу України про надра від 27 липня 1994 року №132/94-ВР (КУпН), статей 23, 24 Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), пунктів 8, 25, 27 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615 (далі - Порядок №615), з порушенням статей 2, 5, 6, 9, 53, 72-77, 90, 139, 160, 169, 242, 308 КАС України та без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 травня 2018 року у справі №806/1000/17, від 13 лютого 2019 року у справі №818/1652/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №620/865/19, від 03 грудня 2021 року у справі №0640/4277/18.

Основним мотивом скаржника є твердження про те, що ТОВ «ОАЗІС-Т» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами на законних підставах, передбачених підпунктом 1 пункту 8 Порядку №615. Скаржник вважає, що проведення геологічного вивчення ділянки надр за власні кошти та подальша апробація запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин є достатньою підставою для отримання дозволу без аукціону.

Державна служба геології та надр України наполягає, що суди помилково ототожнили реєстрацію робіт і досліджень з геологічного вивчення надр із самим процесом геологічного вивчення. Скаржник стверджує, що факт реєстрації робіт за формою 3-гр є лише адміністративною процедурою, тоді як право на отримання дозволу виникає з факту реального виконання цих робіт та отримання позитивного протоколу апробації запасів.

Важливим мотивом скарги є відсутність у заступника керівника Одеської обласної прокуратури підстав для представництва інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України або Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України. Скаржник зазначає, що прокурор не довів виключності випадку для втручання та не обґрунтував належним чином бездіяльність уповноважених органів.

Також скаржник вказує на порушення судами принципу диспозитивності та офіційного з`ясування обставин справи, оскільки суди не надали належної оцінки документам, що підтверджують виконання геологічних робіт саме надрокористувачем, а обмежилися лише аналізом дати реєстрації цих робіт у державному реєстрі.

Водночас вказується, що позивач звернувся до суду з позовом 16 березня 2023 року, що є поза межами тримісячного строку, встановленого для суб`єктів владних повноважень.

Скаржник посилається на неврахування судами таких висновків:

· постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, у якій сформовано висновок про те, що прокурор зобов`язаний не лише зазначити орган, уповноважений здійснювати функції у спірних відносинах, а й довести, що цей орган усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч закону не вживає заходів протягом розумного строку.

· постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, у якому Суд дійшов висновку, що у випадках звернення до суду суб`єкта владних повноважень (прокурора) відлік строку для звернення до суду цей Кодекс пов`язує з виникненням підстав, що надають йому право на таке звернення. Водночас строки покликані забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів визначеності, і сторонам слід очікувати, що ці норми будуть застосовані.

· постанова Верховного Суду від 25 травня 2018 року у справі №806/1000/17, у якій зазначено, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

· постанова Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №818/1652/17, у якій зазначено, що аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (2) у разі відсутності такого органу.

· постанова Верховного Суду від 03 грудня 2021 року у справі №0640/4277/18, у якій зазначено, що державна реєстрація робіт за формою 3-гр (реєстрація РДГВН) є лише адміністративним актом обліку, який підтверджує намір проводити дослідження. Проте сам факт виконання робіт з геологічного вивчення за кошти надрокористувача та подальша апробація запасів у Державній комісії України по запасах корисних копалин є самостійною і достатньою фактичною підставою для отримання спеціального дозволу без аукціону.

· постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі №620/865/19, у якій зазначено, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

У касаційній скарзі Державна служба геології та надр України просить Верховний Суд скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, враховуючи доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою забезпечено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень статей 129, 131-1 Конституції України, статей 16, 38, 42 КУпН, статей 23, 24 Закону №1697-VII, пунктів 8, 25, 27 Порядку №615, перевірки дотримання статей 2, 5, 6, 9, 53, 72-77, 90, 139, 160, 169, 242, 308 КАС України, перевірки необхідності врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №826/13768/16, від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18, та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25 травня 2018 року у справі №806/1000/17, від 13 лютого 2019 року у справі №818/1652/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №620/865/19, від 03 грудня 2021 року у справі №0640/4277/18.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби геології та надр України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі №420/5343/23 за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури до Державної служби геології та надр України, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗІС-Т», третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України про визнання протиправними та скасування наказу та дозволу.

2. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

3. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

4. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа