Справа № 480/275/26
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 р.Справа № 480/275/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 р. (постановлену суддею Шевченко І.Г.) по справі № 480/275/26

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, з урахуванням понад нормованої площі житла; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 житлову субсидію з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, з урахуванням понад нормованої площі житла, на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.06.2023 р., що подана в електронній формі через вебпортал Пенсійного фонду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі № 480/275/26.

Не погодившись і ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 р. у справі № 480/275/26 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 480/275/26, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги у цій справі № 480/275/26, вмотивовані незгодою позивачки з належним виконанням рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 р. у справі № 480/8356/24, у зв`язку з чим спір у цій справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, на стадії виконання судового рішення.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження в справі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставами застосування вимог статей 382 та 383 Кодексу адміністративного судочинства України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду від 25.01.2024 р. у справі № 140/8473/23, від 15.01.2025 р. у справі № 160/15650/24, від 03.12.2025 р. у справі № 380/14627/22.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у справі № 480/8356/24 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення їй житлової субсидії з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, що подана в електронній формі через веб портал Пенсійного фонду в червні 2023 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, що подана в електронній формі через веб портал Пенсійного фонду та прийняти по ній відповідне рішення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 р. у справі № 480/8356/24, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задоволені.

Як вбачається з матеріалів справи № 480/275/26, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не призначення ОСОБА_1 житлової субсидії за період з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, з урахуванням понад нормованої площі житла; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 житлову субсидію з 01.05.2023 р. по 30.04.2024 р. на опалювальні та неопалювальні сезони, з урахуванням понад нормованої площі житла, на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.06.2023 р., що подана в електронній формі через вебпортал Пенсійного фонду.

Тобто, у справі № 480/275/26, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами, які при ухваленні рішення по справі № 480/8356/24 судом не вирішувалися.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що спір у справі № 480/275/26 та № 480/8356/24 виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 р. з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 170, 205, 243, 308, 320, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.01.2026 р. по справі № 480/275/26 скасувати.

Справу № 480/275/26 направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич
Повний текст постанови складено 11.03.2026 року