Справа № 480/7652/23
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Справа № 480/7652/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Опімах Л.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні провадженні без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7652/23 за позовом ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Сумської митниці про коригування митної вартості товарів №UA 805000/2023/000026/2 від 31.05.2023 року визначено митну вартість у розмірі 16400,00 євро придбаного нею автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN 2.0 TDI 150 HK ALLSPACE DSG7, 2019 року виготовлення, бувшого у використанні з механічниими пошкодженнями.

Це рішення позивач просить визнати протиправним і скасувати, зазначаючи, що вказана нею у митній декларації вартість автомобіля у розмірі 13700,00 євро визначена відповідно до ст.57 Митного кодексу України за основним методом та підтверджується доданими документами, а саме: фактурою №452209 від 23.05.2023 року, свідоцтвом про реєстрацію №23032429 від 02.06.2020 року, митною декларацією країни відправника №DK15538201 від 23.05.2023 року, договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 23.05.2023 року, рахунком на оплату №58 від 30.05.2023 року, довідкою про транспортні витрати №30/05/2023-1 від 30.05.2023 року, міжнародною товарно-транспортною накладною А № 689059 від 23.05.2023 року. При цьому митним органом не обгрунтовані причини їх неврахування при визначенні митної вартості автомобіля.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти задовлення вимог заперечив, зазначивши, що 30.05.2023 посадовими особами митного посту «Ромни» Сумської митниці прийнята до митного контролю та оформленні у митному режимі імпорт ( випуск для вільного обігу) митна декларація №23UA03UO на товар «автомобіль легковий, пошкоджений після ДТП, призначений для перевезення людей, що використовувався - 1 шт. Марка VOLKSWAGEN. Модель TIGUAN, 2.0 TDI і 50НК ALLSPACE DSG7» (код товару згідно з УКТЗЕД ).

Разом з митною декларацією особою, уповноваженою на декларування товарів, надані рахунок - фактура (інвойс) б/н від 23.05.2023; автотранспортна накладна від 23.05.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СЭ56349 від 02.06.2020; рахунок-фактура про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно- експедиційні послуги №58 від 30.05.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №30/05/2023-1 від 30.05.2023; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №30054041 від 30.05.2023; договір про надання послуг митного брокера від 24.05.2023; договір (контракт) про перевезення від 23.05.2023 №23/05/23.

Декларанта було повідомлено про необхідність надання додаткових документів, а саме висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями. Також декларанту роз`яснено право подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Декларантом надано відповідь, в якій зазначалося, що запропонована митна вартість автомобіля на рівні 16400 євро не є прийнятною, заявлена ним митна вартість автомобіля (пошкодженого) відповідає ринковій вартості та в достатній мірі підтверджена документально.

У зв`язку з тим, що додаткових документів декларантом надано не було, можна вважати не спростованими сумніви митниці щодо відсутності всіх складових митної вартості поданого до митного оформлення та митного контролю товару.

Тому, керуючись частиною першою статті 55 Митного кодексу України відносно заявлених у митній декларації товарів вдповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA805000/2023/000026/2.

В інформаційних ресурсах митних органів відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних та подібних (аналогічних) товарів відповідно до вимог ст.ст. 59-63 МКУ в максимально наближений час до часу експорту в Україну. У зв`язку із неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості товарів, посадовою особою послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості, відтак застосовані положеннями статті 64 Митного кодексу України, визначення вартості на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Джерелом інформації для даного рішення стала наявна в митному органі цінова інформація, наявна в модулі «АСУР» АСМО «Інспектор» про митні оформлення товарів (за фактом попередніх митних оформлень), здійснені у максимально наближений термін і інформація про які ретельно перевірялася: МД №23UA26U8 від 12.05.2023.

Коригування митної вартості товару здійснено за резервним методом визначення митної вартості товару. При цьому обгрунтування причин неврахування поданих позивачем документів наведене у спірному рішенні.

З метою випуску товару у вільний обіг позивачем подано до митного оформлення нову митну декларацію в порядку частини 7 статті 55 МК України, по якій до бюджету були сплачені платежі, виходячи з митної вартості, визначеної митницею.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.05.2023 позивачем подана до митного контролю митна декларація №23UA03UO на товар «автомобіль легковий, пошкоджений після ДТП, призначений для перевезення людей, що використовувався - 1 шт, марка VOLKSWAGEN, модель TIGUAN, 2.0 TDI і 50НК ALLSPACE DSG7» (код товару згідно з УКТЗЕД ), митна вартість якого визначена в розмірі 13700,00 євро. Разом з митною декларацією особою, уповноваженою на декларування товарів, надані рахунок - фактура (інвойс) б/н від 23.05.2023; автотранспортна накладна від 23.05.2023; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СЭ56349 від 02.06.2020; рахунок-фактура про надання транспортно- експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно- експедиційні послуги №58 від 30.05.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №30/05/2023-1 від 30.05.2023; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями №30054041 від 30.05.2023; договір про надання послуг митного брокера від 24.05.2023; договір (контракт) про перевезення від 23.05.2023 №23/05/23 ( а.с.39).

31.05.2023 Сумською митницею прийняте рішення №UA 805000/2023/000026/2 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість придбаного позивачем автомобіля VOLKSWAGEN TIGUAN 2.0 TDI 150 HK ALLSPACE DSG7, 2019 року виготовлення, бувшого у використанні з механічниими пошкодженнями у розмірі 16400,00 євро.

Підставою для прийняття такого рішення стало неподання декларантом митному органу документів, що підтверджують заявлену митну вартість і обраний метод її визначення, зазначені у частині другій статті 53 Митного кодексу України , та тих, що передбачені частиною першою статті 368 Митного кодексу України, а саме: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (у інвойсі-фактурі відсутня інформація щодо форми оплати за товар), документи, що підтверджують вартість товару (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі). Крім того зазанчено, що надана до митного оформлення фактура на транспортний засіб містить інформацію про аварійний стан автомобіля, але без значного пошкодження. Декларантом на вимогу митного органу не було надано висновку про якісні та вартісні характеристики товарів, виготовленого спеціалізованими експертними організаціями.

Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, митний орган вважав неможливим застосування основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та застосував положеннями статті 64 Митного кодексу України, визначивши митну вартість на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (МД №23UA26U8 від 12.05.2023) ( а.с.41). Надаючи правову оцінку спірним рішенням, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).

На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти мигну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням: органу доходів і зборів додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений статтею 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності: 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування. - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч.5 ст.54 Митного кодексу України).

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (п.п.2,3 ч.б ст. 54 Митного кодексу України).

При цьому, згідно ст.55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митною вартістю товарів є ціна, яку декларант дійсно сплатив за придбаний товар, щодо якого здійснюється митне оформлення. Така ціна має бути підтверджена належними та достовірними документами, зокрема, зовнішньоекономічним договором (контрактом) або рахунком-фактурою (інвойсом). При цьому, якщо рахунок сплачено, декларант зобов`язаний надати банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обгрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією: обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обгрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки митного органу повинні грунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Однак, як вбачається з оскаржуваного рішення, в ньому не зазначено в чому саме виявився обгрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості товару. В рішенні відмічено лише про невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 МКУ, в зв`язку і з тим, що використані декларантом відомості нібито не підтверджені в повній мірі документально, а також у зв`язку з тим, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також у рішенні не зазначено у чому виявилось недостатнє підтвердження документально заявленої декларантом митної вартості автомобіля, які документи містять розбіжності та яких відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, не містять подані документи або у чому саме виявились ознаки підробок у поданих документах.

Тобто, митний орган, обмежившись у спірному рішенні лише загальним висновком, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах.

При цьому, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема:

1) обгрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Тобто, митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за іншим ніж першим методом, має вказати яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, навести порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. оскільки це є вимогами частини другої статті 55 Митного кодексу України щодо обгрунтованості прийнятого рішення.

Однак, спірне рішення про коригування митної вартості не містить ні належного обгрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, ні обґрунтувань числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування, зокрема, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості. При цьому, на переконання суду, некоректним є посилання на раніше визнану митними органами митну вартість у МД №23UA26U8 від 12.05.2023, оскільки за цією декларацією ввезений автомобіль, що використовувався, в той час ввезенеий позивачем автомобіль крім того, що був у використанні, мав пошкодження після ДТП, що відображено в митній декларації.

Таким чином, на підставі викладеного, суд виходить з того, що що позивачем під час проходження процедури митного оформлення товарів, надано до митного органу документально підтверджені дані про ціну договору. Ці дані містилися у документах, поданих за переліком, передбаченим частинами першою, другою, третьою статті 53 Митного кодексу України, зокрема рахунку-фактурі ( а.с.11), та не мали розбіжностей у числових значеннях, що підтверджують складові митної вартості товарів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. На переконання суду відповідач не довів правомірності свого рішення.

За таких обставин, перевіривши рішення Сумської митниці про коригування митної вартості на відповідність вимогам частини 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу у цій справі, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Положення ч. 3, 4 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Виходячи з наведених правових норм, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 300/941/19 та від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу у даній справі позивачем наданий Договір про надання правовоих послуг від 12.07.2023 ( а.с.19) укладений з адвокатом Малярем М.В., за умовами якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару у розмірі 4000,00 грн за надання правничої допомоги у суді першої інстанції, платіжна інструкція №671410037 від 14.07.2023 про сплату позивачем коштів адвокату у розмірі 4500,00 грн ( а.с.22).

Виходячи із принципів справедливості та верховенства права, критерію розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи, що розмір гонорару визначений договорі у розмірі 4000,00 грн, суд вважає, що відшкодуванню підлягає саме сума, передбачена договором 4000,00 грн.

При цьому, відповідач не скористався можливістю згідно ст. 134 КАС України довести неспівмірність заявлених вимог та не подав до суду жодних заяв та доказів на спростування заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, загальний розмір розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 5073,60 грн (1073,60 грн судовий збір ( а.с.21), 4000 грн витрати на правову допомогу), що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України належить відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Сумської митниці ( , вул.Юрія Вєтрова, 24, м.Суми, 40020) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати рішення Сумської митниці про коригування митної вартості товарів №UA 805000/2023/000026/2 від 31.05.2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумської митниці на користь ОСОБА_1 5073,60 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Опімах