Справа № 320/45765/25
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року м. Київ справа №320/45765/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 41 від 04 серпня 2025 року, яким відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи, про які містяться належним чином внесені записи у трудовій книжці та відмові здійснити перерахунок на підставі доданих періодів,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , наступні періоди трудової діяльності:

період з 04 вересня 1970 року (наказ про прийняття № 12) по 07 червня 1971 року (наказ про звільнення № 17) роботи в Управлінні Київської міської телефонної мережі на посаді монтажника;

період з 23 червня 1971 року (наказ про прийняття № 350) по 08 серпня 1971 року (наказ про звільнення № 476) роботи в Ірпінському комбінаті;

період з 17 вересня 1971 року (наказ про прийняття № 323) по 01 грудня 1971 року (наказ про звільнення № 421) роботи в Дослідно- конструкторському бюро інституту електрозварювання;

період з 13 грудня 1971 року (наказ про прийняття № 439) по 25 травня 1972 року (наказ про звільнення № 161) роботи в Дослідно-конструкторському бюро інституту електрозварювання;

період з 04 вересня 1974 року (наказ про прийняття № 301Л від 07 квітня 1974 року) по 29 серпня 1980 року (наказ про звільнення № 522 від 27 серпня 1980 року);

період з 04 вересня 1974 року (наказ про прийняття № 322 від 01 вересня 1980 року) по 01 січня 1998 року роботи в Київському інституті інженерів та Київському міжнародному університеті цивільної авіації;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням зарахованих до страхового стажу вищезазначених періодів трудової діяльності відповідно до норм діючого законодавства України,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві доплатити ОСОБА_1 різницю в розмірі пенсії, що утворилася внаслідок несвоєчасного перерахунку пенсії, починаючи з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві як отримувач пенсії за віком. Відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача певні періоди роботи. Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про зарахування до страхового стажу цих періодів роботи. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області було відмовлено у перерахунку пенсії.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 320/45765/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві надано до суду відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень зазначив про те, що відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 42 Закону №1058, у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. 01.04.2025 ОСОБА_1 проведено масовий перерахунок по стажу згідно з абзацом третім частини четвертої Закону №1058, стаж роботи зараховано по 28.02.2025. Оскільки позивач не набув права на відповідний перерахунок, йому було відмовлено у перерахунку пенсії.

Вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними у спірних правовідносинах та Головне управління діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

На підставі зазначеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач 1, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області своїм правом для надання відзиву не скористався.

Разом з тим, суд зазначає, що ухвалу суду від 12 вересня 2025 року отримано відповідачем 1 в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.

При цьому, копію позовної заяви з додатками отримано представником управління 01.10.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи.

Суд вважає відповідача 1 належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в місті Києві), РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.12.2012 року.

28 липня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з заявою про проведення перерахунку призначеної пенсії на підставі частини 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про перерахунок пенсії від 28 липня 2025 року була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за результатом якої прийнято Рішення про відмову в перерахунку пенсії від 04.08.2025 року №41 оскільки заявник не набув права на відповідний перерахунок.

Рішення про відмову в перерахунку пенсії мотивоване тим, що відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 42 Закону №1058, у разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. 01.04.2025 ОСОБА_1 проведено масовий перерахунок по стажу згідно з абзацом третім частини четвертої Закону №1058, стаж роботи зараховано по 28.02.2025.

Будь-яких інших обґрунтувань щодо відмови у здійсненні перерахунку позивачу пенсії, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.08.2025 року №41 не містить.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем, як фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір у сфері соціального захисту з приводу правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Водночас, у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»). До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV, у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.

У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.

Органи Пенсійного фонду щороку з 01 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 01 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами 1-3 цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Статтею 62 Закону України №1788 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

У позовній заяві позивач вказує на неправомірне незарахування відповідачем до страхового стажу періодів роботи:

- з 04 вересня 1970 року по 07 червня 1971 року;

- з 23 червня 1971 року по 08 серпня 1971 року;

- з 17 вересня 1971 року по 01 грудня 1971 року;

- з 13 грудня 1971 року по 25 травня 1972 року;

- з 04 вересня 1974 року по 29 серпня 1980 року;

- з 04 вересня 1974 року по 01 січня 1998 року.

У трудовій книжці позивача, виданої 2 вересня 1970 року містяться записи щодо спірних періодів роботи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку стажу, позивачу зараховано до його страхового стажу періоди роботи:

- з 04.09.1970 по 07.06.1971 року,

- з 23.06.1971 по 08.08.1971 року,

- з 13.12.1971 по 25.05.1972 року,

- з 04.09.1974 по 29.08.1980 року,

- з 04.09.1980 по 31.12.2003 року.

Отже, твердження позивача що неправомірного незарахування до страхового стажу періодів роботи з 04.09.1970 по 07.06.1971 року, з 23.06.1971 по 08.08.1971 року, з 13.12.1971 по 25.05.1972 року, з 04.09.1974 по 29.08.1980 року, з 04.09.1980 по 31.12.2003 року, спростовується вищезазначеним.

Разом з тим, судом встановлено, що період роботи позивача з 17 вересня 1971 року (наказ про прийняття від 17.09.1971 №323к) по 01 грудня 1971 року (наказ про звільнення від 30.11.1971 №421к) в Дослідно-конструкторському бюро інституту електрозварювання, не зараховано до страхового стажу.

При цьому, матеріали справи не містять пояснень відповідача щодо підстав незарахування даного періоду до страхового стажу позивача, що позбавляє суд перевірити правомірність дій відповідача щодо неврахування під час розгляду питання про перерахунок позивачу пенсії даного періоду роботи, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення.

Беручи до уваги встановлені обставини у справі та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що у відповідачем 2- Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області при прийнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії не враховані всі обставини, що мають значення для його прийняття, з огляду на що таке рішення прийняте всупереч вимог законодавства, є протиправним та підлягає скасуванню.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог надано витяг з електронного кабінету Пенсійного фонду України, в якому дійсно зазначено про зарахування до страхового стажу періодів його роботи лише з 01.01.1998 року, на що суд зазначає наступне.

Як вже було судом зазначено вище, з 01.01.2004 Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV впроваджено поняття страховий стаж.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 №794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» установлено, що починаючи з 1 липня 2002 обчислення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 за даними системи персоніфікованого обліку. Отже, страховий стаж за період до 01.07.2000 обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування. Поряд з цим, страховий стаж за період після 01.07.2000 обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відомості про страховий стаж формуються та відображаються (довідка ОК-5) згідно з інформацією, яка подається страхувальниками у звітних відомостях про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб та інформації про сплату страхових внесків.

Згідно з абзацом першим пункту 1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV цей Закон набирав чинності з 01.01.2004.

Відповідно до ч. 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Таким чином, суд зазначає, що на веб-порталі Пенсійного фонду України страховий стаж автоматично відображається з 1 січня 2004 року на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (сплачені внески), а набутий стаж до 2004 року підтверджується документально, переважно трудовою книжкою.

При цьому, Законом України від 05.02.2021 №1217-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі з 10.06.2021 запроваджено електронну трудову книжку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що інформація про стаж в електронній трудовій книжці за період до 2004 року в особистому кабінеті веб-порталу формується за даними оцифрованої паперової трудової книжки або інших документів про стаж, а з 2004 року ? за даними сформованими на підставі звітних відомостей поданих страхувальниками.

З наявної в матеріалах справи довідки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування застрахованої особи ОСОБА_1 форми ОК-5, вбачається, що страхувальником Київським міжнародним університетом цивільної авіації подавались звіти з 1998 року, у зв`язку з чим в електронному кабінеті Пенсійного фонду України наявною є інформація лише про стаж позивача з 1998 року.

Положеннями частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Метою та завданням адміністративного судочинства, зокрема, є захист та поновлення порушених прав. Судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 1 від 04.08.2025 року №41 про відмову в перерахунку позивачу пенсії та зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву позивача від 28 липня 2025 року про перерахунок пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача-2 вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідач 1 не надав жодного доказу на підтвердження того, що він під час розгляду питання про здійснення перерахунку позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи.

Тож, дії зобов`язального характеру, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглядав заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 08.02.2024 року по справі 500/1216/23, від 09.07.2024 року по справі №240/16372/23, що враховується судом, відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вимоги про виплату різниці в розмірі пенсії, що утворилася внаслідок несвоєчасного перерахунку пенсії, починаючи з дати звернення із заявою про перерахунок пенсії, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні з огляду на те, що перерахунок пенсійної виплати наразі не виконано. При цьому, суд виходить з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, із обранням належного способу захисту.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов задоволено частково, з урахуванням пропорційності задоволених вимог, на користь позивача підлягають присудженню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (50%) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 04.08.2025 року №41 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, адреса: 88000, м.Ужгород-08, вул.Народна, 4) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 28 липня 2025 року про перерахунок пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині задоволення позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (, адреса: 88000, м.Ужгород-08, вул.Народна, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять гривень) 60 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 березня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кочанова П.В.