Справа № 400/10270/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 р. № 400/10270/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) з вимогами:

визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), щодо не розгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) від 02.01.2025 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), розглянути рапорт позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) від 02.01.2025 року про звільнення його з військової служби на підставі абз. 6 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий облік і військову службу» та прийняти відповідне рішення згідно Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531.

ІІ. Виклад позицій учасників справи

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що позивач має підстави для звільнення з військової служби, оскільки є особою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, яку самостійно виховує та утримує. 03.01.2025 року представник позивача супровідним листом № 2-Н від 02.01.2025 року направив на адресу командування НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів рапорт ОСОБА_1 від 02.01.2025 року на звільнення з військової служби з додатками підтверджуючими підстави звільнення. За твердженням представника позивача, вищезазначений рапорт проігнорований і рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 02.01.2025 року станом на день звернення до суду не прийнято, а дії про зарахування ОСОБА_1 до особового складу військової частини, прийняття присяги та відправлення несення служби до іншої місцевості вчиняються. Також представник позивача повідомляє суд, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_5 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки у військовому званні головний старшина ОСОБА_1 з 18 січня 2025 року самовільно залишив місце служби, про що оголошено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.01.2025 № 19. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту від 02.01.2025, просить позов задовольнити.

Впродовж строків, визначених частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач відзив не подав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі вручені відповідачу з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

12.01.2026 на адресу суду надійшли пояснення відповідача, в яких він зазначає, що за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 10.12.2024 по дату СЗЧ 18.01.2025, а також в період відсутності на службі з 18.01.2025 по теперішній час (08.01.2026) ОСОБА_1 не звертався з рапортом щодо звільнення з військової служби.

Представник позивача в додаткових поясненнях звернув увагу суду на те, що «після отримання Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » рапорту позивача від 02.01.2025 року, Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я командира НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів з додатками до рапорту, був скерований для розгляду за належністю командиру військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 міжвидовий центр підготовки військових частин та підрозділів), тобто як вбачається, що рапорт позивача був скерований до командування військової частини НОМЕР_1 ».

ІІІ. Рух справи

Ухвалою суду від 29.09.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, встановлено строк для подання сторонами заяв по суті.

Ухвалою від 06.01.2026 суд витребував у військової частини НОМЕР_1 інформацію щодо отримання рапорту ОСОБА_1 і результати його розгляду.

Вимоги ухвали відповідачем виконані.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 №380, прибув до військової частини НОМЕР_1 , зарахований на всі види забезпечення та призначений на посаду курсанта до навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Представник позивача звернувся до командира НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів, до якого додав рапорт позивача від 02.01.2025 року на звільнення з військової служби з додатками підтверджуючими підстави звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідно до п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», зупинення вчиняти дії про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військових частин, зупинення вчиняти дії відносно ОСОБА_1 про відправлення несення військової служби до іншої місцевості , який був отриманий 11.01.2025.

17.01.2025 року представник позивача із супровідним листом № 16-Н від 15.01.2025 звернувся на адресу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », до якого додав рапорт позивача від 02.01.2025 на ім`я командира НОМЕР_4 міжвидового центру підготовки військових частин та підрозділів та просив розглянути і прийняти рішення по суті рапорту ОСОБА_1 від 02.01.2025 року про звільнення з військової служби, сприяння до вирішення питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби, залишити ОСОБА_1 у 235-му міжвидовому центрі підготовки військових частин та підрозділів, не зараховувати ОСОБА_1 до списків особового складу військових частин, не направляти ОСОБА_1 проходити військову службу в інших місцевостях, а залишити у Миколаївській області за місцем мешкання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2025 головного старшину за призовом по мобілізації ОСОБА_1 виключено з усіх видів забезпечення як такого, що самовільно залишив місце служби,

Листом від 10.02.2025 № 20/1087 відповідач надав відповідь на адвокатський запит представника позивача, в якій вказав, що з питання звільнення в запас військовослужбовець не звертався.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по суті рапорту позивача, останній звернувся до суду з зазначеними вище вимогами.

V. Джерела права.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з частиною 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний на території України, який продовжений як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на теперішній момент.

Суд наголошує, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Відповідно до Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту визначено у Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (далі- Наказ № 531).

Згідно пункту 1 розділу 2 Наказу № 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.

Пунктом 1 розділу Наказу № 531 передбачено, що у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Відповідно до пункту 9 розділу 3 Наказу № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з пунктом 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд дійшов висновку, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця, який подається ним на ім`я командира (начальника) військової частини, передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань не пізніше 14 днів з дня подання такого рапорту.

До керівників органів військового управління Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, які в особливий період мають право звільнення військовослужбовців з військової служби, належать посадові особи, які під час особливого періоду мають право призначення на посади осіб офіцерського складу.

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби під час воєнного стану на підставах, визначених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин, за умови, що такі військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу, серед яких, зокрема така обставина, що визначена позивачем.

Ті військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Тобто, у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту прямими командирами, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Відтак, суд резюмує, що у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за одержаним рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншою посадовою особою, що наділена правом вирішувати питання по суті.

VІ. Оцінка суду

Так, судом встановлено, що 03.01.2025 представником позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявним в матеріалах справи описом вкладення у цінний лист, до НОМЕР_4 міжвидового центру військових частин та підрозділів ( АДРЕСА_4 ) направлено лист, до якого додано рапорт про звільнення ОСОБА_1 від 02.01.2025.

Разом з тим, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 №380 вбачається, що з 10.12.2024 позивач проходить військову службу саме в цій частині, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Також, представника позивача звертався до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з проханням прийняти рішення по суті рапорту, сприяти вирішенню питання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Представник позивача стверджує, що цей лист разом з рапортом направлено Оперативним командуванням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » до військової частини НОМЕР_1 (відповідача).

Натомість, відповідач стверджує, що з питання звільнення з військової служби військовослужбовець ОСОБА_1 до нього не звертався.

Оцінюючи доводи сторін в цій частині, суд зазначає таке.

Як вбачається з позову, позивач пов`язує порушення своїх прав з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення по суті рапорту від 02.01.2025.

Водночас, суд наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення у встановленому порядку, тобто «по команді»: подання рапорту безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - прямому командиру (начальнику).

Більш того, рапорт, який доданий позивачем до позову, адресований командиру іншої частини (не відповідачу), всупереч вимогам щодо подання такого рапорту як офіційної форми звернення військовослужбовця, саме на ім`я командира (начальника) військової частини.

При цьому, суд зауважує, що в цій справі не є предметом дослідження наявність чи відсутність у позивача права на звільнення з військової служби.

За таких обставин суд не вбачає протиправних дій (бездіяльності) відповідача в частині не розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Відтак, суд не знаходить підстав для зобов`язання відповідача розглянути вищезазначений рапорт і прийняти рішення по суті рапорту.

VІІ. Висновки суду

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у п. 47 постанови від 25.06.2020 у справі № 520/226/19 зроблено висновок, що визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд зазначає, що основоположним принципом адміністративного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає в тому, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

Суд констатує, що в цій справі позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а саме щодо протиправної бездіяльності відповідача з розгляду його рапорту.

З огляду на викладене, ні основана позовна вимога, ні похідна від неї не підлягають задоволенню.

VІІІ. Розподіл судових витрат

В зв`язку з відмовою у позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко