Справа № 240/13478/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/13478/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №240/13478/21.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2022 адміністративний позов - задоволено частково.

Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року, в якій просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення №240/13478/21 від 28.12.2022 р.

Аргументуючи підстави звернення до суду із вказаною заявою, позивач (стягувач) вказує, що пенсійний орган відмовляється виконувати рішення суду, посилаються на нормативні документи якими визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які не відносяться до числа військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідно року, не передбачено, та нараховують пенсію, що іде всупереч винесеному іменем України рішенню суду і не виконують рішення суду. Керуючись Постановами Кабінету Міністрів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало заперечення на заяву, в якому просить залишити заяви без задоволення.

Вказує, що на виконання рішення суду позивачу з 01.01.2022 проведено перерахунок пенсії відповідно до пункту 9-1 Порядку №1210 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №1307), виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням середньої заробітної плати за 20142016 роки, відповідних коефіцієнтів збільшення та 80 % втрати працездатності. Виплата пенсії у перерахованому розмірі здійснюється з 01.01.2022.

Крім того, відповідач зазначає, що щорічні перерахунки пенсії з 1 березня проводилися у встановленому законодавством порядку з урахуванням показників середньої заробітної плати та коефіцієнтів індексації. Додаткові перерахунки у зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати, на його думку, є недоцільними, оскільки призводять до зменшення розміру пенсії.

Також відповідач повідомляє, що суми, донараховані на виконання рішення суду, включені до підсистеми «Реєстр судових рішень» ІКІС ПФУ з метою отримання фінансування та підлягають виплаті у порядку черговості відповідно до дати набрання рішенням законної сили.

Водночас зазначає, що фінансування виплати пенсій з 01.04.2021 здійснюється централізовано Пенсійним фондом України як головним розпорядником коштів, а територіальні органи не наділені повноваженнями щодо самостійного фінансування виплат. Виділення коштів за бюджетною програмою залежить від обсягів фінансування з Державного бюджету України та не перебуває у компетенції керівника територіального органу.

Посилаючись на практику Верховного Суду, відповідач зазначає, що відсутність бюджетного фінансування є поважною причиною невиплати коштів, а тому невиконання судового рішення в частині виплати заборгованості за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням без поважних причин.

У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що ним вжито всіх передбачених законом заходів для виконання рішення суду, а підстави для встановлення судового контролю відповідно до статті 382 КАС України відсутні.

З урахуванням приписів частини 1 статті 382-1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зважаючи на не порушення позивачем питання про розгляд заяви у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, розгляд заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд розглянувши подану заяву, з урахуванням наявних у матеріалах справи доказів, зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/18826/14, зазначено що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі можливо лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, положеннями КАС України передбачено, що судовий контроль є диспозитивним правом (а не обов`язком), яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин у справі судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 373 КАС України).

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, що у разі відсутності добровільного виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень; повноваження щодо вчинення дій з приводу примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцям.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт також є формою забезпечення виконання судових рішень, однак може застосовуватись судом коли на час розгляду заяви про встановлення судового контролю заявником надано докази, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі №826/9960/15.

На виконання рішення суду від 28.12.2022 позивачу видано виконавчий лист, проте матеріалами справи не містять доказів того, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом №1404-VIII.

Суд відмічає, що на час розгляду поданої заяви відсутні підстави вважати, що у разі не застосування такого примусового заходу, як судовий контроль, прийняте рішення суду у цій справі залишиться невиконаним, враховуючи, що до заяви не подані будь-які докази вжиття державним виконавцем усіх можливих дій, передбачених Законом№1404-VIII.

З огляду на те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність обставин умисного невиконання відповідачем рішення суду та необхідність встановлення судового контролю у спосіб, передбачений ст. 382 КАС України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій адміністративній справі.

Керуючись статтями 248, 256, 382 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі №240/13478/21 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Р.М.Шимонович