Справа № 160/25261/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада, в якій позивач просить:
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, щзо ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як фізична особа платник податків, у тому числі земельного податку з фізичних осіб.
У 2020 році ОСОБА_1 було придбано дві земельні ділянки, а саме:
Однак, за рішеннями суду право власності ОСОБА_1 на вказані земельні ділянки було припинено, а саме:
1) Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 у справі №202/2864/20, яке набрало законної сили 22.04.2021, позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради задоволено частково, зокрема:
- скасовано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступні записи про державну реєстрацію права власності: за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу №180 від 21 лютого 2020, номер запису про право власності 35614271, державний реєстратор приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер О.М.
2) Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2022 у справі №202/2863/20, яке набрало законної сили 01.08.2022, позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, задоволено повністю, зокрема:
Відповідачем сформовано податкові повідомлення-рішення (форма Ф) із земельного податку за 2021-2023 роки, а саме:
За податковий період 2024 рік:
За податковий період 2025 рік:
Вважаючи такі ППР протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
У підпункті 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України встановлено, що платниками плати за землю є: платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).
Відповідно до підпункту 270.1.1.1 підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є:
а) дані державного земельного кадастру;
б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);
г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);
ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);
д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);
е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Відповідно до пункту 287.1 та пункту 287.2 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), щороку до 1 травня.
Пунктом 287.10 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
З аналізу наведених положень законодавства, вбачається, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, а у разі припинення права власності плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності у поточному році.
Оскаржуючи податкові повідомлення-рішення, позивач зазначає, що земельні ділянки, за які було нараховано земельний податок вибули з власності позивача на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 у справі №202/2864/20, яке було змінено постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року у справі №202/2864/20 та заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2022 у справі №202/2863/20. Проте, відповідні зміни не було своєчасно внесено до державних реєстрів з незалежних від позивача причин.
Вирішуючи питання щодо моменту припинення права власності на земельну ділянку, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, який викладено в постанові від 21.08.2025 у справі №560/9003/24.
За приписами частин другої, третьої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до абзацу першого-третього частини п`ятої статті 12 вказаного Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.
Ураховуючи наведене вище, суд доходить висновку про помилковість посилань позивача на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2021 у справі №202/2864/20, яке було змінено постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2021 року у справі №202/2864/20 та заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2022 у справі №202/2863/20, оскільки відповідні судові рішення не були належним чином відображені у державних реєстрах, тоді як норми законодавства прямо визначають, що ключовим є саме державна реєстрація.
Таким чином, враховуючи встановленні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд наголошує на тому, що в силу вимог ч.2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у ч.2 ст.77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.
Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат (витрат на правову допомогу та судовий збір), суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для їх стягнення з відповідача відповідно до статей 134, 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Дніпровська міська рада про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська