Справа № 420/41886/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту, накладеного постановою № В-3/367 від 12.04.2010 року, запис № 9826094;

зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 9826094 від 14.05.2010 року;

визнати арешт № 9826094 таким, що втрачений підставно та підлягає припиненню, оскільки матеріали виконавчого провадження відсутні, провадження не існує, а строк його зберігання сплинув;

зобов`язати державного реєстратора внести запис про припинення обтяження № 9826094 у відповідних реєстрах на підставі рішення суду;

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є добросовісним власником належного йому нерухомого майна, право власності на яке реалізовано відкрито, без будь-яких спорів чи обмежень з боку третіх осіб. На початку 2025 року, при підготовці документів для продажу квартири, з`явилася необхідність здійснити додаткову перевірку інформації в державних реєстрах, під час якої виявлено у Єдиному реєстрі заборон запис № 9826094, сформований ще 14.05.2010 року, про накладення арешту на все нерухоме майно позивача на підставі постанови державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) м. Одеси № B-3/367 від 12.04.2010 року

З метою з`ясування підстав накладення арешту позивач 04.10.2025 року звернувся до Приморського ВДВС м. Одеси із письмовою заявою, в якій просив надати копії постанов державного виконавця 2010 року, інформацію про виконавчий документ, на підставі якого накладено арешт, а також матеріали відповідного виконавчого провадження. Однак, 21.10.2025 року отримав офіційну відповідь Відповідача, у якій було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження, сформовані у 2010 році, знищені у зв`язку із закінченням установлених строків зберігання; у Єдиній системі виконавчих проваджень відомості про таке провадження відсутні; ідентифікувати провадження неможливо. У своїй відповіді суб`єкт владних повноважень прямо наголосив, що через відсутність матеріалів і технічну неможливість сформувати належні постанови, арешт не може бути знятий органом ДВС, і фактично визнав, що єдиним способом захисту прав є звернення до суду з вимогою про зняття арешту відповідно до частини п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, з метою відновлення порушеного права і забезпечення можливості реальної його реалізації позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 23.12.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху та повідомлено позивача про необхідність усунути недоліки позовної заяви в десятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду або доказів дотримання цього строку.

До суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у якій позивач посилається на введений в Україні воєнний стан, обмеження у функціонуванні транспортної інфраструктури, поштового зв`язку, відсутність стабільності електропостачання та зв`язку, регулярні повітряні тривоги та вказує, що про порушене право дізнався 21.10.2025 року. Також позивач зазначає, що відмова у поновленні строку в цій справі призведе до фактичного позбавлення його права на судовий захист та до легалізації триваючого порушення права власності, що суперечить статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Ухвалою суду від 25.02.2026 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-272, 287 КАС України. Для розгляду справи по суті призначено судове засідання на 10.03.2026 року об 11 год. 00 хв. у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №21.

Також ухвалою від 25.02.2026 року судом витребувано з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію, у вигляді належним чином засвідчених доказів, щодо накладеного постановою № В-3/367 від 12.04.2010 року арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , запис № 9826094.

26.02.2026 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити у задоволенні позовним вимог у повному обсязі.

У відзиві зазначено, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існують відомості про внесення запису про обтяження 9826094 від 14.05.2010 року на підставі постанови В-3/367 від 12.04.2010 року про арешт майна. При цьому, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно В-3/367 від 12.04.2010 року, та державним реєстратором внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Електронна система не обліковує, так як в період 2010 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях. З огляду на вищевикладене, неможливо ідентифікувати при виконанні якого саме виконавчого документу було винесено постанову про арешт майна боржника, та внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Відповідач пояснює, що сформувати процесуальний документ виконавчого провадження, а в даному випадку постанову про припинення чинності арешту, автоматизована система надає можливість лише при наявності в ній самого виконавчого провадження. У разі відсутності інформації про завершене або діюче виконавче провадження, сформувати процесуальний документ не є можливим. Статтею 59 Закону визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна, жодна з яких не може бути застосована при розгляді звернення ОСОБА_1 . Неможливо прийняти рішення про скасування арешту, так як діючою статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» непередбачено припинення арешту по строкам давності або з інших підстав. При цьому, відповідач звернув увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

06.03.2026 року до суду позивачем подано клопотання про долучення доказів, а саме, копії запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №9826094 від 14.05.2010 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У судове засідання, призначене на 10.03.2026 року, учасники справи не з`явились, про місце, дату і час судового засідання повідомлені. Від позивача 05.03.2025 року надійшла заява про розгляд справи без його участі

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником нерухомого майна.

Згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у реєстрі міститься реєстраційний запис за № 9826094 від 14.05.2010 року про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (все нерухоме майно) на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 за № В-3/367.

14 жовтня 2025 року позивач звернулася до Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі із заявою, в якій просив:

надати копії постанов державного виконавця та матеріалів виконавчого провадження (з ідентифікатором), в рамках якого було винесено постанову В-3/367 від 12.04.2010р. та зареєстровано обтяження № 9826094.

21.10.2025 Приморський ВДВС у м. Одесі листом за № 165631 повідомив ОСОБА_2 про те, що здійснивши моніторинг інформації, яка міститься автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що в Електронній системі «Спецрозділ», за запитуваний у зверненні період 2010 року, відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно В-3/367 від 12.04.2010 року, та державним реєстратором внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Електронна система не обліковує, так як в період 2010 року не була запроваджена, та процесуальні документи складались державними виконавцями на паперових носіях. Отже, неможливо ідентифікувати при виконанні якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника, та внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, неможливо взагалі встановити підстави завершення виконавчого провадження, які були б наслідком для прийняття рішення про припинення чинності арешту. Крім того, у зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження та інформації про нього в Електронній системі, неможливо здійснити перевірку законності виконавчого провадження на підставі статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та встановити правомірність дій державного виконавця. Статтею 59 Закону визначено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна. Оскільки жодна з підстав не може бути застосована при розгляді Вашого звернення, законодавцем визначено частину 5 статті 59 Закону, згідно якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. З огляду на вищевикладене, орган ДВС не відмовляє в вирішенні порушеного в зверненні питанні, та в той же час прийняти рішення про припинення чинності арешту на підставі наявної інформації, не є можливим.

Бажаючи зняти арешт з нерухомого майна, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".\

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" за № 606-ХІV від 21.04.1999 р. (надалі - Закон № 606-ХІV), який втратив чинність у зв`язку з набранням чинності 05.10.2016 р. Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, а саме Розділу 9 пункту 9.9, норми якої діяли на день прийняття державним виконавцем рішення, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання до архіву, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягали знищенню.

Суд зазначає, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №1404-VІІІ підлягає примусовому виконанню. В свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

До матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що на даний час відносно позивача відкриті будь-які виконавчі провадження. Навпаки, у листі від 21.10.2025 року відповідач зазначає, що відомості щодо виконавчих проваджень, при виконанні яких державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно В-3/367 від 12.04.2010 року, та державним реєстратором внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, Електронна система не обліковує

У свою чергу, наявність арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України).

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, провадження № 61-12406св21 (ЄДРСРУ № 108296856), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21, ЄДРСРУ № 108653799).

Аналіз положень Закону №1404-VIII, зокрема приписів статей 13, 18, 37, 40, вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження.

Визначений ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника є вичерпним, а згідно з ч.5 цієї статті - у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Законні права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, насамперед порушуються наявністю у відповідних реєстрах інформації про державну реєстрацію обтяжень, а саме: арешту його майна, номер запису про обтяження № 9826094 від 14.05.2010 року.

Відповідно до ч.2 ст. 59 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Пунктом 1 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Рішення суду про зняття арешту з майна є підставою для припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, реєстрація чого відноситься до повноважень державного реєстратора.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для існування у реєстрі запису про наявність арешту належного позивачу нерухомого майна, а відповідно позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 за № В-3/367, реєстраційний номер обтяження: № 9826094 від 14.05.2010 року, скасувати запис про обтяження № 9826094 від 14.05.2010 року та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Разом з цим, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі, яка полягає у невжитті заходів щодо зняття арешту, накладеного постановою № В-3/367 від 12.04.2010 року, запис № 9826094, задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб.

Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягає у тому, що норми права пов`язують з нею юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

В даному випадку відсутня протиправна бездіяльність відповідача, оскільки на час звернення позивача з заявою про зняття арешту, у відповідача були відсутні законодавчо встановлені підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. згідно квитанції: 8743-5060-1430-4585 від 15.12.2025 року (а.с. 8).

Таким чином, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. суд присуджує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки позов задоволено в частині основних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 165, 205, 242-246, 250, 255, 262, 287, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65023, ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі зняти арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 12.04.2010 за №В-3/367, реєстраційний номер обтяження: № 9826094 від 14.05.2010 року, скасувати запис про обтяження № 9826094 від 14.05.2010 року та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Пастера, 58, м. Одеса, 65023, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук