Справа № 160/32412/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
12.11.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач), в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період роботи ОСОБА_1 з 15.07.1991 по 28.12.1992, врахувати при призначенні пенсії архівні довідки № 65/16-6, 66/16-6, № 67/16-6, № 68/16-6 від 24.07.2025 виданих виконавчим комітетом Яворницької селищної ради Синельниківського району та розглянути повторно заяву про призначення пенсії подану від 30.09.2025 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами з 02.12.2025, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, витребувано матеріали пенсійної справи.
03.12.2025 від відповідача до суду надійшли витребувані ухвалою суду від 17.11.2025 документи та відзив на позовну заяву. У відзиві представник зазначає, що спірний період роботи з 15.07.1991 по 29.12.1992 не був зарахований до страхового стажу позивача, оскільки в архівній довідці від 24.07.2025 №66/16-06 по батькові заявниці скорочено, прізвище не відповідає паспортним даним, тому пенсійним органом не порушувалось право позивача на призначення або перерахунок пенсії, підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності ГУ ПФУ відсутні, тому просить у задоволенні позову відмовити. Також
Також, відповідач у відзиві просить залучити як співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки призначення та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області було уповноважене лише на розгляд конкретної заяви позивача на прийняття відповідного рішення у відповідності до п. 4.2. Порядку № 22-1, на підставі чого Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області не наділене повноваженнями щодо виконання рішення суду, оскільки позивач проживає на території, що обслуговується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 30.09.2025 року у віці 60 років звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 08.10.2025 №69 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Страховий стаж заявниці 31 рік 01 місяць 29 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 15.07.1991 по 29.12.1992, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07.1984, оскільки у долученій до ЕПС Архівній довідці від 24.07.2025 №66/16-06 по батькові заявниці скорочено, прізвище заявниці на російській мові " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ". Згідно пункту 26 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Так, з метою захисту свого права на отримання пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Щодо визначення меж спірного періоду роботи позивача, суд вважає необхідним зауважити на наявності у позовних вимогах очевидної описки. Так, у позові зазначено період з 15.07.1991 по 28.12.1992, проте, згідно запису №6 трудової книжки НОМЕР_1 та змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області №69 від 08.10.2025, крайньою датою вказаного періоду є саме 29.12.1992. За таких обставин, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає правильним розглядати спірний період трудової діяльності як такий, що тривав з 15.07.1991 по 29.12.1992.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

За приписами частини першої ст.9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно вимог частини першої ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до частини першої ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Статтею 1 Закону №1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно цьому Закону і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно записів №5, 6 трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07.1984, позивач дійсно працювала в колгоспі у період з 15.07.1991 по 29.12.1992.

При цьому такі записи оформлені належним чином, засвідчені підписами та скріплені печатками установи, відтак ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження страхового (трудового) стажу позивача.

Разом з тим, у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Так, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними. Крім того, за вказаних дій відповідача створюється ситуація, за якої частина страхового стажу позивача зарахована, а інший період роботи не може бути зарахованим до страхового стажу з формальних підстав, що є недопустимим з точки зору верховенства права.

Відтак, суд доходить висновку, що вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 період роботи позивача з 15.07.1991 по 29.12.1992, який становить 1 рік 5 місяців 15 днів, підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 (31 рік 01 місяць 29 днів).

Враховуючи, що на момент звернення відповідачем було підтверджено наявність у позивача 31 року 01 місяця 29 днів стажу, після зарахування спірного періоду (01 рік 05 місяців 15 днів), загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 32 роки 07 місяців 14 днів.

Таким чином, суд доходить висновку, що встановлений страховий стаж позивача є достатнім для призначення пенсії за віком, оскільки перевищує законодавчо визначений мінімум у 32 роки. За таких обставин, суд доходить висновку, що відмова у призначенні пенсії є безпідставною, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розбіжностей у написанні прізвище, ім`я, по-батькові позивача, суд зазначає наступне.

В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 08.10.2025 №69 відповідачем зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 15.07.1991 по 29.12.1992, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.07.1984, оскільки у долученій до ЕПС Архівній довідці від 24.07.2025 №66/16-06 по батькові заявниці скорочено, прізвище заявниці на російській мові " ОСОБА_2 " не відповідає паспортним даним " ОСОБА_3 ".

Як судом встановлено, у паспорті позивача серії НОМЕР_2 від 22.04.1999 її прізвище, ім`я, по-батькові зазначено як « ОСОБА_1 », так само зазначено у картці платника податків від 01.10.2024, витязі з Реєстру територіальної громади від 10.07.2025.

В архівних довідках виконавчого комітету Яворницької селищної ради Синельниківського району № 65/16-6, 66/16-6, № 67/16-6, № 68/16-6 від 24.07.2025, виданих ОСОБА_1 , с. Старолозуватка, зазначено відомості з документів Трудового архіву Іларіонівської селищної ради архівного фонду когоспу імені 21-го з`їзду КПРС (пізніше СГ КПП «Колос») Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про нарахування заробітної плати « ОСОБА_4 », « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу).

Водночас, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 26.07.1984 зазначено мовою оригіналу « ОСОБА_1 » (мовою оригіналу). Наявна відмітка, що прізвище « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу) змінено на « ОСОБА_3 » на підставі Свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 , виданого 08.11.1991 Іларіонівською міськрадою.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути самостійною підставою для неврахування відповідного періоду роботи при обчисленні стажу, необхідного для призначення пенсії.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, де зазначено, що визначальною підставою для призначення пенсії є саме наявність відповідного страхового стажу, а не суворе дотримання усіх формальних вимог під час заповнення трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вищезазначені позиції Верховного Суду відповідно до вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Таким чином, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували відомості, внесені до неї, суд вважає доводи пенсійного органу про неможливість зарахування цих періодів необґрунтованими. Будь-які формальні недоліки в первинних архівних документах не можуть нівелювати відомості офіційного документа (трудової книжки) та позбавляти позивача права на належне пенсійне забезпечення.

Крім того, дослідивши трудову книжку позивача серії НОМЕР_1 від 26.07.1984, суд зауважує, що у ній міститься належним чином завірена відмітка про зміну прізвища з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_3 від 08.11.1991. Ззаписи у трудовій книжці (« ОСОБА_1 ») корелюються з даними паспортних документів та картки платника податків позивача.

Суд наголошує, що розбіжності у транслітерації прізвища з російської на українську мову («Бабыч» « ОСОБА_3 ») та технічні скорочення у документах трудового архіву не можуть бути підставою для обмеження конституційного права особи на соціальний захист. Аналіз наданих архівних довідок № 65/16-6, 66/16-6, 67/16-6, 68/16-6 у поєднанні з даними про шлюб та зміну прізвища дає переконливі підстави стверджувати, що ці документи стосуються саме позивача - ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відомості, зазначені в архівних довідках виконавчого комітету Яворницької селищної ради, ідентифікують трудову діяльність та нарахування заробітної плати саме ОСОБА_1 . Відтак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний врахувати вказані архівні довідки при обчисленні страхового стажу та призначенні пенсії позивачу.

Підсумовуючи викладене, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії №69 від 08.10.2025 року;

та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період роботи ОСОБА_1 з 15.07.1991 по 29.12.1992, врахувати при призначенні пенсії архівні довідки № 65/16-6, 66/16-6, № 67/16-6, № 68/16-6 від 24.07.2025 виданих виконавчим комітетом Яворницької селищної ради Синельниківського району та призначити пенсію за віком на підставі заяви про призначення пенсії від 30.09.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 1 211,20 грн, що документально підтверджується квитанцією № ПН854 від 06.11.2025.

Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246, 250, 251,257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії №69 від 08.10.2025 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на загальних підставах весь період роботи ОСОБА_1 з 15.07.1991 по 29.12.1992, врахувати при призначенні пенсії архівні довідки №65/16-6, №66/16-6, №67/16-6, №68/16-6 від 24.07.2025 виданих виконавчим комітетом Яворницької селищної ради Синельниківського району та призначити пенсію за віком на підставі заяви про призначення пенсії від 30.09.2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець