Справа № 160/4188/26
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 рокуСправа № 160/4188/26
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Озерянської С.І.
за участі секретаря судового засідання Буснюк В.В.
представника позивача Гаюн Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу №160/4188/26 за позовом Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-
23.02.2026 року Державна установа "Криворізька виправна колонія (№80)" звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 12.02.2026 року про відкриття виконавчого провадження №80242293.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови про стягнення виконавчого збору є протиправною, оскільки примусове виконання рішення суду державним виконавцем фактично не здійснювалося, заходи примусового виконання не застосовувалися, кошти стягувачу не перераховувалися, а отже підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 року відкрито провадження в адміністративній справі № 160/4188/26 та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
Заперечуючи проти позову, відповідач надав відзив, який долучено до матеріалів справи. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що виконавчий збір справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, проте позивачем не надано доказів сплати виконавчого збору.
11.03.2026 року до суду позивачем надано відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
В судовому засіданні 11.03.2026 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив та зазначає наступне.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2025 року у справі №160/7281/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, зокрема зобов`язано Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 по 28 лютого 2018 із застосуванням базового місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум; Державну установу «Криворізька виправна колонія (№80)» зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.09.2018, з урахуванням абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Постанови КМУ від 17.07.2023 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення у справі №160/7281/25 набрало законної сили 07.10.2025 року.

На виконання рішення суду Дніпропетровським окружним адміністративним судом позивачу видано виконавчий лист, який було подано для примусового виконання.

Державним виконавцем за заявою стягувача 16.01.2026 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 80005658.

В межах виконавчого провадження ВП № 80005658 державний виконавець 16.01.2026 року прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн.

12.02.2026 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

12.02.2026 року державний виконавець прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 80242293 з примусового виконання постанови № 80005658 від 16.01.2026 року про стягнення виконавчого збору з Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" у розмірі 34588,00 грн.

Позивач вважаючи протиправною постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80242293 від 12.02.2026 року, звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підстав постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню (крім спеціальної виписки з Реєстру аграрних нот); 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Судом з матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 80242293 є постанова державного виконавця № 80005658 від 16.01.2026 року про стягнення виконавчого збору з Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" у розмірі 34588,00 грн.

Позивач зазначає, що примусове виконання рішення суду фактично не здійснювалося, заходи примусового виконання не застосовувалися, а отже підстави для стягнення виконавчого збору відсутні.

Надаючи оцінку доводам позивача суд враховує наступне.

16.01.2026 року державним виконавцем за заявою стягувача винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 80005658 з примусового виконання винавчого листа у справі №160/7281/25.

В межах виконавчого провадження ВП № 80005658 державний виконавець 16.01.2026 року прийняв постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн.

12.02.2026 року державним виконавцем відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктами 1-6 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків коли виконавчий збір не стягується.

Також згідно з частиною 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Виходячи з аналізу наведених норм, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження.

Суд наголошує, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Разом з тим, частинами 5 та 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Отже, обов`язок державного виконавця відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження вирішити питання про стягнення виконавчого збору кореспондується з його обов`язком встановити чи примусове виконання передбачає справляння виконавчого збору і врахувати визначені законом випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Тобто, державний правомірно відкрив виконавче провадження ВП № 80242293 з виконання постанови №80005658 від 16.01.2026 року про стягнення з Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн.

Доказів наявності правових підстав, які зобов`язують державного виконавця не відкривати виконавче провадження позивачем не надано.

В свою чергу, незгода позивача з оскаржуваною постановою зумовлена незгодою з постановою про стягнення виконавчого збору, яка не є предметом оскарження в даній справі.

Постанова від 16.01.2026 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 34588,00 грн. не скасована, є чинною та являється виконавчим документом, який підлягає пред`явненню для примусового виконання, містить всі необхідні реквізити та таку постанову подано з дотримання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи зазначене та встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність протиправності в діях відповідача щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 80242293 від 12.02.2026 року, а отже відсутні підстави для її скасування.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Державної установи "Криворізька виправна колонія (№80)" до Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у строки, встановлені частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська