Справа № 360/58/26
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/58/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) позовну заяву адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 12 січня 2026 року надійшла позовна заява адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якій представник позивача просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу прикордонного загону;

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_2 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її батьком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_2 , в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її батьком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу прикордонного загону.

В обґрунтування позову зазначено, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув, внаслідок поранення.

Поранення, яке призвело до смерті, так, пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується Витягом із протоколу ЦВЛК № 39 від 14.06.2022.

Витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.04.2022 № 319-ОС, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_3 (П-012891), дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б), з 14 квітня 2022 року, у зв`язку зі смертю.

ОСОБА_1 зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, а також додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно, її чоловіка ОСОБА_3 .

Відповідач листом від 18.08.2025 повідомив ОСОБА_1 , що відсутні підстави для такої виплати.

З посиланням на те, що розділом XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260) визначено, що у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним «представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей, позивач вважає таку відповідь протиправною.

Ухвалою суду від 15.01.2026 позовну заяву залишено без руху, визначено недоліки позовної заяви, шляхи їх усунення та встановлено термін усунення недоліків.

Представником позивачів 19.01.2026 надано докази усунення недоліків.

Ухвалою суду від 26.01.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

11.02.2026 до Луганського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю з огляду на таке.

Щодо щорічної основної відпустки.

Відповідно до статті 10-1 Закону України № 2011-ХІІ у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

У разі смерті військовослужбовця відрахування з його грошового забезпечення за використані дні відпустки не провадяться.

Аналогічна норма міститься в статті 22 Закону України «Про відпустки».

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби за їх бажанням їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статті 16-2 Закону України № 504/96-ВР та пункт 12 частини першої статті 12 Закону України № 3551-ХІІ.

Правова позиція узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 620/4218/18 від 21.08.2019.

Варто зазначити, що норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що ОСОБА_3 , як учасник бойових дій мав право на отримання грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткової відпуски, у разі звільнення.

В свою чергу позивач вважає, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Право на виплати не входить до складу спадщини, адже має на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення такого права у спадкодавця була його участь, зокрема, у відносинах проходження військової служби.

Наведене право не застосовується за умови, якщо зазначені виплати були нараховані, але не одержані спадкодавцем. У такому разі стаття 1227 ЦК України встановлює, що право вимагати виплати таких сум входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

В матеріалах справи відсутні докази того, що суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки були нараховані померлому чоловіку позивача під час його життя.

Враховуючи, що право позивача на отримання грошової компенсації згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити їй зазначені виплати є безпідставними.

Позивач зверталась із рапортом щодо нарахування та виплати компенсації невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби з 2015-2022. Підставою для нарахування вказаної компенсації на думку позивача є пряма норма Закону, викладена в частині 22 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 06.09.2023, який набрав чинності 05.10.2023 внесено зміни зокрема до статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: У разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі не використані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Чоловік позивачки загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто, до внесених змін.

Вказує, що представник позивача заявляє позовні вимоги від позивачки та її доньки. Заявлені позовні вимоги ідентичні, хоча у разі задоволення позовних вимог грошова компенсація за всі невикористані дні відпусток буде виплачена не кожному позивачу окремо із розрахунку грошова компенсація невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби з 2015-2022 роки, а ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , як законному представнику неповнолітньої дитини із розрахунку грошова компенсація невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період проходження служби з 2015-2022 роки.

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) є дружною ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 08.06.2021.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 21.06.2013 по 14.04.2022 проходив службу у військовій частині НОМЕР_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) Державної прикордонної служби України, що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_5 № 08/1075/26-Вн від 10.02.2026.

ОСОБА_3 загинув внаслідок поранення, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень та травм у колишнього військовослужбовця № 39 від 14 червня 2022 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 18.04.2022.

ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_3 має неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 .

31.07.2025 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою, в якій відповідно до пункту 22 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», просить здійснити виплату грошової компенсації за всі не використані моїм чоловіком дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, а також за дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно.

Листом від 18.08.2025 № 03.3М-2492/2743 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що на час смерті її чоловіка 13 квітня 2022 року законодавством України не визначено механізм (порядок) виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. У зв`язку з чим їй відмовлено у виплаті грошової компенсації за всі невикористані загиблим чоловіком дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Адвокат Кушнеренко Євген Юрійович звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 17.12.2025 № 17-12/25 в якому просив:

- повідомити, чи було використано ОСОБА_3 дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно.

- повідомити, чи було використано ОСОБА_3 дні основної щорічної відпустки за 2022 рік.

- повідомити кількість днів невикористаної відпустки загиблого військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_3 , в тому числі кількість днів відпустки як учаснику бойових дій.

- повідомити причини невиплати, дружині загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної, додаткової відпустки її загиблого чоловіка ОСОБА_3 .

- повідомити, чи зверталась дружина загиблого військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 із заявою/рапортом про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної, додаткової відпустки її загиблого чоловіка ОСОБА_3 . Якщо так, повідомити, яке було прийнято рішення та надати копію відповідногорішення.

Листом від 25.12.2025 № 09/29831/25-Вих відповідач повідомив адвоката Кушнеренка, що 6 вересня 2023 року в Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внесені зміни, а саме статтю 10-1 доповнено пунктом 22 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» № 3379-ІХ, який вступив в законну силу 05 жовтня 2023 року.

У відповідності до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 від 16.04.2022 №319-ОС, штаб-сержанта ОСОБА_3 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 14.04.2022, в зв`язку зі смертю.

ОСОБА_1 зверталася з заявою щодо виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, членам сім`ї та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця (ЗВГ №М-2492 від 05.08.2025), на яку надано відповідь.

Згідно довідки, виданої військовою частиною НОМЕР_5 № 08/1091/26-Вн від 10.02.2026 ОСОБА_3 , відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно не надавалась, наявність невикористаних днів щорічної основної відпустки за 2022 рік становить 8 календарних днів. Надано статус учасника бойових дій, посвідчення НОМЕР_8 від 30.04.2015 (витяг з протоколу міжвідомчої комісії № 3 від 23.04.2015).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

За приписами пунктів 1, 8, 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту (14) військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Частиною 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, що затверджене Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням в органах Держприкордонслужби кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно з п. 203, 2011 Положення, військовослужбовці мають право на відпустки. Надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У мирний час військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються:

1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, яке пов`язане з нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я; інші додаткові відпустки, передбачені законом;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням;

3) творчі відпустки;

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; відпустка для лікування у зв`язку з хворобою;

5) відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Інші додаткові відпустки надаються військовослужбовцям Держприкордонслужби на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі коли Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У силу вимог статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені пунктами першим, шостим та дванадцятим цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених пунктом першим цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися частина щорічної основної відпустки, а також відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення. Кожна із зазначених відпусток може бути надана тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Частина щорічної основної відпустки може бути надана один раз протягом календарного року за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу (пункт 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ).

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток припиняється, крім відпустки військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку (якщо обоє батьків є військовослужбовцями, - одному з них за їх рішенням); відпустки у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.

Відповідно до п. 10 Розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 25 червня 2018 року № 558, військовослужбовцям, які відповідно до законодавства мають право на відпустки із збереженням грошового забезпечення (щорічні основні відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки у зв`язку з хворобою для лікування, інші додаткові відпустки, що визначені чинним законодавством України), грошове забезпечення виплачується за весь період цих відпусток.

Відповідно до п. 6 пр. 8 Розділу V Інструкції, у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, військовослужбовцям можуть надаватися додаткові відпустки, та у разі невикористання ними додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки, зокрема, за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 та Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року № 640/21771/20, від 08 лютого 2023 року у справі № 420/9834/22.

Обґрунтовуючи такий висновок, Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року № 640/21771/20 додатково зазначив, що у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустки, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, в редакції на час виникнення спірних відносин у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Грошове забезпечення зазначеним особам виплачується, якщо звернення за одержанням надійшло до закінчення трьох років із дня смерті (загибелі) військовослужбовця або з дня набрання законної сили рішенням суду про визнання військовослужбовця безвісно відсутнім, оголошення померлим.

Також, на час звернення позивача діяв Порядок виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток членам сімей військовослужбовців та поліцейських у разі їх загибелі (смерті), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2024 року № 37, який визначає механізм виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткових відпусток членам сімей військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міноборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби (далі - військовослужбовці) та поліцейських Національної поліції (далі - поліцейські) у разі їх загибелі (смерті) (п.1 Порядку).

За п.2 - 3 Порядку, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців грошова компенсація за всі невикористані ними за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки", виплачується членам сімей загиблих (померлих) військовослужбовців, зазначеним в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

У разі загибелі (смерті) поліцейських грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток, а також щорічної додаткової відпустки поліцейським, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи A I групи, виплачується членам їх сімей, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 Закону України "Про Національну поліцію", а у разі їх відсутності - входить до складу спадщини.

Положення вказаного Порядку не виключають право звернення особи з заявою про отримання компенсації у раз загибелі військовослужбовця до набрання чинності такого порядку.

Таким чином, першочергово позивач, як дружина померлого, має право на отримання компенсації за невикористану померлим військовослужбовцем днів основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Компенсація за невикористану померлим військовослужбовцем днів основної та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, може бути виплачена лише в однократному розмірі, тобто виплата такої компенсації дружині померлого військовослужбовця виключає стягнення цієї компенсації іншим особам, у тому числі на користь неповнолітньої доньки загиблого, інтереси якої представняє її донька дружина померлого.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах в межах заявлених позовних вимог достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу прикордонного загону.

У задоволенні решти позовних вимог належить відмовити через їх необґрунтованість.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням нормативного врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, суду надано: договір № 412 про надання правової допомоги від 09 вересня 2025 року, договір № 413 про надання правової допомоги від 09 вересня 2025 року, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 09.09.2025 від 23 жовтня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 412 від 09.09.2025, акт виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 09.09.2025 року від 23 жовтня 2025 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 413 від 09.09.2025.

Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги шляхом відмови у задоволені стягнення витрат на правничу допомогу.

В обгрунтування якого зазначено, що витрати на правничу допомогу заявлені щодо двох позивачів.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та iн.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність (додаткова постанова КЦС ВС від 03.10.2024 № 357/8695/23).

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спiвмiрним iз: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюються судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До матеріалів справи долучений договори про надання правничої допомоги, які укладені з позивачкою ОСОБА_1 , квитанції про сплату послуг у розмірі 12 тис. грн. кожна, платником яких є ОСОБА_1 .

Адвокат Кушнеренко Євген Юрійович представляє інтереси ОСОБА_1 згідно долучених договорів та ордеру на надання правничої допомоги.

Натомість інтереси Москаленко Мілани Станіславівни представляє Москаленко Вікторія Юріївна, згідно статті 242 ЦК України.

Щодо складності справи, то суд зазначає, що ця справа відноситься до справ незначної складності, призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Вимоги позивачки фактично регулюються декількома нормативно-правовими актами, вивчення яких не потребує значного часу.

Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, а також розглянувши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 24000,00 грн, є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що дії, як складання і подання до суду позовної заяви у цій категорії справ, не потребує від фахівця в області права значного інтелектуального навантаження.

Крім того, суд звертає увагу, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).

Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є складним та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, як наслідок, сума витрат є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.

З урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсяг опрацьованого адвокатом матеріалу, а також з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність присудити на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 6000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у cумі 2662,40 грн (квитанція № 36 від 19.01.2026 у розмірі 1331,20 грн та квитанція № 38 від 19.01.2026 у розмірі 1331,20 грн).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС України).

Частиною восьмою статті 139 КАС України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача половину документально підтверджених судових витрат зі сплати судового збору у сумі .

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Кушнеренка Євгена Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), в інтересах якої діє мати ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком - ОСОБА_3 , дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій за період проходження військової служби з 2015 року по 2022 рік включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу прикордонного загону.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн (шість тисяч гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива