Справа № 320/19737/25
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ справа №320/19737/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу до Української міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Керівник Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Української міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Української міської ради, яка полягає у невжитті заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища орієнтовною площею 5100м2, яке знаходиться в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області, межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0007, :03:003:0008 (географічні координати 50,0903 30,7591);

- зобов`язати Українську міську раду Київської області вжити заходи щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища орієнтовною площею 5100м2, яке знаходиться в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області, межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0007, :03:003:0008 (географічні координати 50,0903 30,7591).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, не виконує такий обов`язок, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа № 320/19737/25 передана до розгляду судді Парненко В.С.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 адміністративну справу № 320/19737/25 прийнято до провадження судді Парненко В.С., ухвалено здійснювати розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє, вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.

Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Обухівською окружною прокуратурою Київської області в ході здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000105 від 27.04.2021 установлено, що в період з 28.05.2024 по 03.06.2024 Державною екологічною інспекцією Столичного округу за результатами здійснення позапланової перевірки Української міської ради в частині здійснення делегованих їй повноважень органів виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, на земельній ділянці, розташованій в межах населеного пункту с. Трипілля Обухівського району Київської області, виявлено розміщення несанкціонованого сміттєзвалища загальною площею 5100 м2.

За результатами вищевказаної позапланової перевірки Держекоінспекцією складено акт від 03.06.2024 № 3/1/395 та направлено вимогу до Української міської ради щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства.

Згідно з відміткою Виконавчого комітету Української міської ради, вимога № 3/1/395 від 03.06.2024 отримана цього ж дня, 03.06.2024 (за вх. № 2713/1-24).

Вимога Держекоінспекції полягала у здійсненні заходів, спрямованих на ліквідацію несанкціонованого сміттєзвалища, виявленого на території Української міської територіальної громади, а саме на земельній ділянці орієнтовною площею 5100 м2 в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області (географічні координати 50,0903 30,7591) у строк до 20.07.2024.

Також встановлено, що вказана вище земельна ділянка відповідно до даних Публічної кадастрової карти України є несформованою.

Опрацюванням відкритих джерел інформації (https://kadastr.live, програмного комплексу «Google Earth Pro») щодо місця розташування несанкціонованого сміттєзвалища за географічними координатами 50,0903 30,7591, встановлено, що земельна ділянка, на якій воно фактично розташоване, межує з земельними ділянками, яким присвоєно кадастрові номери :03:003:0007, :03:003:0008.

Так, за інформацією Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 06.02.2025 вих. № 10-10-0.222-1033/2-25, земельна ділянка, розташована між з земельними ділянками, яким присвоєно кадастрові номери :03:003:0007, :03:003:0008, знаходиться в межах населеного пункту с. Трипілля Обухівського району Київської області.

За інформацією Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної військової (державної) адміністрації від 23.01.2025, станом на вказану дату запитувана інформація щодо несанкціонованого сміттєзвалища, розташованого за координатами 50,0903 30,7591 на території Української міської об`єднаної територіальної громади у Департаменті відсутня.

Відповідно до листа ДП «Ліси України» від 29.01.2025, станом на сьогодні вказане сміттєзвалище частково накладається на землі державного лісового фонду, a саме виділ № 6 кварталу 7 Маслівського (раніше Ржищівсього/Стайківського) лісництва Богуславського надлісництва філії «Столичний лісовий офіс» ДП «Ліси України». Водночас, лісогосподарське підприємство позбавлене спеціалізованого обладнання для самостійного збору та утилізації твердих побутових відходів, які частково знаходяться в межах держлісфонду, на землях, що визначені матеріалами лісовпорядкування як «нелісопридатні», що, власне, й стало причиною звернень ДП «Ржищівський лісгосп», філії «Богуславське лісове господарство» ДП «Ліси України» щодо вилучення їх із земель лісогосподарського призначення.

Також щодо невжиття заходів із самостійної утилізації несанкціонованого сміттєзвалища лісогосподарським підприємством повідомлено прокуратуру про те, що територія, на якій розміщений вищезазначений полігон входить до меж, на якій свою господарську діяльність від моменту створення (15.01.2010 р.) здійснювало Комунальне підприємство «ПОЛІГОН ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ» (), засноване рішенням Обухівської міської ради, Української міської ради та Трипільської сільської ради з метою задоволення потреб територіальних громад у продукції, роботах, послугах та реалізації соціальних та економічних потреб засновників-власників і трудового колективу підприємства.

З метою перевірки інформації, наданої ДП «Ліси України», прокуратурою скерований запит до одного із засновників вищевказаного комунального підприємства Обухівської міської ради.

Так, відповідно до листа Обухівської міської ради від 25.02.2025, Комунальне підприємство «ПОЛІГОН ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ» (далі комунальне підприємство) було засноване за рішеннями Обухівської, Української міських рад та Трипільської сільської ради на основі об`єкта незавершеного будівництва полігону твердих побутових відходів у с. Трипілля. Проте вилучення ділянки вкритої лісом для надання її у постійне користування комунальному підприємству за рахунок земель ДП «Ржищівський Держлісгосп» не було проведене.

У зв`язку з рядом порушень у здійсненні діяльності комунального підприємства, невідповідністю статусу земельної ділянки, а також блокуванням роботи підприємства мешканцями села Трипілля, робота підприємства була припинена. Рекультивація земельної ділянки органами місцевого самоврядування засновниками КП «ПОЛІГОН ТВЕРДИХ ПОБУТОВИХ ВІДХОДІВ» не здійснювалась.

У зв`язку з неможливістю подальшого здійснення господарської діяльності, рішенням Обухівської та Української міських рад від 30.05.2013 № 526-38-УІ «Про Комунальне підприємство «Полігон твердих побутових відходів», припинено роботу підприємства та створено ліквідаційну комісію. Фактична діяльність підприємства припинена ще раніше.

За інформацією Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 26.02.2025, на даний час вся інформація щодо сміттєзвалищ вноситься до Реєстру дозволів на здійснення операцій з оброблення відходів та Реєстру суб`єктів господарювання у сфері оброблення відходів автоматично засобами системи. Згідно із зазначеними реєстрами, Міндовкілля не видавався дозвіл на здійснення операцій з оброблення відходів на сміттєзвалищі ТПВ за координатами 50,0903 30,7591. У зв`язку з цим, інформація щодо категорії зазначеного сміттєзвалища, його власника та режиму функціонування станом на 28.05.2025-03.06.2024 в Міністерстві відсутня.

Таким чином, сміттєзвалище орієнтовною площею 5100 м2 в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області (географічні координати 50,0903 30,7591), виявлене працівниками ДЕІ Столичного округу є несанкціонованим, власник відходів не встановлений.

Заходів щодо ліквідації вказаного несанкціонованого сміттєзвалища не вжито.

Наведене підтверджується листами Української міської ради № 5971/1-24 від 04.12.2024, № 1053/1-25 від 26.02.2025.

Так, Обухівською окружною прокуратурою листом № 56-10414вих24 від 03.12.2024 повідомлено Українську міську ради про виявлені порушення та запитано інформацію щодо вжитих заходів реагування за наведеним фактом.

Українська міська рада надіслала відповідь № 5971/1-24 від 04.12.2024. згідно з якою сміттєзвалище в с. Трипілля знаходиться на землях державної власності, на території Ржищівського лісництва і не є територією загального користування Української міської територіальної громади.

Також листом Обухівської окружної прокуратури від 25.02.2025 № 56-1784вих-25 додатково поінформовано Українську міську раду про виявлене ДЕП Столичного округу несанкціоноване сміттєзвалище в межах населеного пункту с. Трипілля, вимоги чинного законодавства щодо порядку та органи, на яких покладено обов`язок з ліквідації таких сміттєзвалищ.

Українська міська рада надіслала відповідь № 1053/1-25 від 26.02.2025, яка за своїм змістом дублює попередню відповідь органу місцевого самоврядування та не містить інформацію щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища в с. Трипілля.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави у межах спірних правовідносин суд зазначає таке.

За змістом статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У Законі України 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.

Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Системне тлумачення вказаних норм дозволяє дійти висновку, що стаття 53 КАС України вимагає вказувати в адміністративному позові, скарзі чи іншому процесуальному документі докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог із зазначенням, у чому саме полягає порушення інтересів держави, обставини, що зумовили необхідність їх захисту прокурором, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У справі, що розглядається, прокурор у позовній заяві зазначив, що у спірних правовідносинах порушення інтересів держави полягає в тому, що розташування на земельній ділянці громади несанкціонованих сміттєзвалищ призведе до подальшого забруднення земель, що впливає на здоров`я та якість життя жителів громади. Водночас метою адміністративного позову є превентивна міра, усунення умов, які несуть ризик спричинення шкоди людям.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що під час звернення з цим позовом до суду прокурор на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 КАС України обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів держави, вказав, у чому саме полягає порушення інтересів держави, та визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

По суті спору суд зазначає наступне.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до вимог статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави.

Згідно зі статтями 91, 96 Земельного кодексу України, статтею 35 Закону України від 09 червня 2003 року № 962-IV «Про охорону земель» власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов`язані під час здійснення господарської діяльності дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України, забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням, забезпечувати захист земель від забруднення та засмічення.

Вирішення питань щодо організації управління побутовими відходами, відходами будівництва та знесення відповідно до пункту шостого частини першої статті 30 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», віднесено до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних та міських рад.

Згідно з частинами першою, другою статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Статтею 15 Закону України від 05 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема: забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян; затверджують місцеві екологічні програми; організовують вивчення навколишнього природного середовища; здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до пункту «е» статті 19 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища в межах своєї компетенції організують управління побутовими відходами, відходами будівництва та знесення на своїй території.

Статтею 1 Закону України «Про відходи» (в редакції, чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що відходи це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; поводження з відходами це дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

Частиною другою статті 9 вказаного Закону передбачено, що територіальні громади є власниками відходів, що утворюються на об`єктах комунальної власності чи знаходяться на їх території і не мають власника або власник яких невідомий (безхазяйні відходи).

Пунктом «и» частини першої статті 21 Закону України «Про відходи» передбачено, що органи місцевого самоврядування у сфері поводження з відходами забезпечують ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів.

20 червня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про управління відходами», який набув чинності 09 липня 2023 року.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про управління відходами» визначено, що відходами є будь-які речовини, матеріали і предмети, яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися.

Управління відходами це комплекс заходів із збирання, перевезення, оброблення (відновлення, у тому числі сортування, та видалення) відходів, включаючи нагляд за такими операціями та подальший догляд за об`єктами видалення відходів (пункт 38 частини першої статті 1 Закону України «Про управління відходами»).

Статтею 12 Закону України «Про управління відходами» визначено порядок виявлення та облік відходів, власник яких не встановлений.

Так, власник або користувач земельної ділянки, на якій виявлено відходи, власник яких не встановлений, невідкладно, але не пізніше 24 годин з моменту виявлення таких відходів, інформує про це орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади.

Орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади із залученням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, територіального органу Національної поліції України встановлює утворювача або власника виявлених відходів на основі: 1) інформації, наданої власником або користувачем земельної ділянки, на якій виявлено відходи; 2) інформації, наданої громадянами, підприємствами, установами та організаціями, медіа; 3) аудіо- та відеозаписів, наданих громадянами, підприємствами, установами, організаціями; 4) інших джерел, визначених законом.

Якщо власник відходів не встановлений, передача відходів до суб`єкта господарювання у сфері управління відходами та усунення негативних наслідків, спричинених відходами, здійснюється за рахунок державного або місцевого бюджету.

Збирання, перевезення та/або оброблення відходів, власник яких не встановлений організовують: 1) виявлених за межами населених пунктів - Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації; 2) виявлених у межах населених пунктів - органи місцевого самоврядування. Збирання, перевезення та/або оброблення таких відходів здійснюють суб`єкти господарювання у сфері управління відходами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про управління відходами» до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами належить: 1) участь у реалізації державної політики у сфері управління відходами; 2) участь у розробленні та реалізації регіональних планів управління відходами; 3) затвердження місцевих планів управління відходами; 4) вирішення питань щодо розміщення на території відповідних територіальних громад об`єктів оброблення відходів; 5) створення пунктів роздільного збирання побутових відходів.

Відповідно до пункту сьомого частини другої статті 26 вказаного Закону до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері управління відходами належить забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у межах населених пунктів.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 1 Закону України «Про управління відходами» видалення відходів це операція, що не є відновленням відходів, навіть якщо одним із наслідків такої операції є використання речовин або енергії.

Порядок виявлення та обліку відходів, власник яких не встановлений, визначається Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 12 Закону України «Про управління відходами»).

Відповідно до вимог пунктів 5 - 8 Порядку виявлення та обліку безхазяйних відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 1998 року № 1217, заяви (повідомлення) про факти виявлення відходів розглядаються на черговому (позачерговому) засіданні постійно діючої комісії з питань поводження з безхазяйними відходами (далі - комісія).

Комісія визначає кількість, склад, властивості, вартість відходів, ступінь їх небезпеки для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та вживає заходів до визначення власника відходів.

У разі необхідності для визначення власника відходів та їх оцінки можуть залучатися правоохоронні органи, відповідні спеціалісти та експерти.

За результатами своєї роботи комісія складає акт, який передається до місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування для вирішення питання про подальше поводження з відходами.

На підставі акта комісії місцеві державні адміністрації або органи місцевого самоврядування приймають рішення щодо подальшого поводження з відходами та в разі необхідності порушують справу про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про відходи, та відшкодування заподіяної шкоди.

Отже, відповідно до наведених вище норм чинного законодавства на відповідача покладений обов`язок щодо ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ на своїй території.

Разом з тим, згідно висновку Верховного Суду, зробленого в Постанові від 02.07.2025 року у цій справі, факт перебування несанкціонованого сміттєзвалища на обліку відповідача не підтверджує, що цей орган є власником відходів, які розміщено на сміттєзвалищі. Таким чином, є помилковим ототоження факту обліку відходів та обов`язку їх ліквідації.

З даного приводу слід зазначити, що згідно відповідей відповідача № 5971/1-24 від 04.12.2024, № 1053/1-25 від 26.02.2025, Українська міська рада повідомила, що сміттєзвалище в с. Трипілля знаходиться на землях державної власності, на території Ржищівського лісництва і не є територією загального користування Української міської територіальної громади.

Аналізуючи доводи відповідача, викладених у листах № 5971/1-24 від 04.12.2024, № 1053/1-25 від 26.02.2025, щодо відсутності у нього повноважень з ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, суд зазначає, що такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства у сфері управління відходами та не узгоджуються із усталеною судовою практикою.

Як убачається з матеріалів справи, на території села Трипілля Обухівського району Київської області виявлено несанкціоноване сміттєзвалище орієнтовною площею 5100 мІ, власника відходів якого не встановлено. При цьому з наданої Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві та Київській області інформації вбачається, що земельна ділянка, на якій розташоване сміттєзвалище, знаходиться в межах населеного пункту, а саме с. Трипілля Обухівського району Київської області.

Відповідач у листах № 5971/1-24 від 04.12.2024, № 1053/1-25 від 26.02.2025 фактично посилається на те, що зазначене сміттєзвалище знаходиться на землях державної власності, що перебувають у користуванні лісогосподарського підприємства, а відтак не належать до земель комунальної власності Української міської територіальної громади та не є територією загального користування, у зв`язку з чим орган місцевого самоврядування, на думку відповідача, не наділений повноваженнями щодо ліквідації такого сміттєзвалища.

Разом з тим, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті судом з огляду на таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про управління відходами» у разі, якщо власник відходів не встановлений, організацію збирання, перевезення та/або оброблення таких відходів здійснюють:

органи місцевого самоврядування щодо відходів, виявлених у межах населених пунктів;

місцеві державні адміністрації щодо відходів, виявлених за межами населених пунктів.

Отже, визначальним критерієм для встановлення суб`єкта, на якого покладається обов`язок щодо організації ліквідації несанкціонованих відходів, є місце їх розташування, а саме чи знаходяться вони в межах або за межами населеного пункту.

При цьому норми зазначеного Закону не ставлять виконання такого обов`язку у залежність від форми власності земельної ділянки, на якій розміщено відходи.

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про управління відходами» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних та міських рад у сфері управління відходами належить, зокрема, забезпечення ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ у межах населених пунктів.

Таким чином, чинне законодавство прямо покладає на органи місцевого самоврядування обов`язок щодо організації ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ, розташованих у межах відповідних населених пунктів, незалежно від того, кому належить земельна ділянка, на якій вони розміщені.

Отже, ототожнення відповідачем питання права власності на земельну ділянку з питанням виконання покладених на орган місцевого самоврядування повноважень щодо ліквідації несанкціонованих сміттєзвалищ є юридично помилковим та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Більше того, зі змісту наданих Українською міською радою листів убачається, що відповідач фактично визнає факт наявності несанкціонованого сміттєзвалища на території відповідної територіальної громади, однак, посилаючись на форму власності земельної ділянки, не вживає жодних заходів щодо його ліквідації.

Такий підхід суперечить принципу верховенства права, а також положенням статті 16 Конституції України, відповідно до яких забезпечення екологічної безпеки та підтримання екологічної рівноваги є обов`язком держави.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що невжиття Українською міською радою заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, розташованого в межах населеного пункту, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, оскільки саме на цей орган місцевого самоврядування законодавством покладено відповідні повноваження у сфері управління відходами.

Таким чином, вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, у даній справі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов керівника Обухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Столичного округу до Української міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Української міської ради, яка полягає у невжитті заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища орієнтовною площею 5100м2, яке знаходиться в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області, межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0007, :03:003:0008 (географічні координати 50,0903 30,7591).

Зобов`язати Українську міську раду Київської області вжити заходи щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища орієнтовною площею 5100м2, яке знаходиться в межах с. Трипілля Обухівського району Київської області, межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :03:003:0007, :03:003:0008 (географічні координати 50,0903 30,7591).

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.