Справа № 640/19415/21
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Кобаля М.І., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Григор`єва С.О.,

представника позивача адвоката Науменка Л.В.,

представника відповідача Чучваги К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХОЛДИНГОВА ЛІСОПИЛЬНА КОМПАНІЯ» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Резалт Хауз», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХОЛДИНГОВА ЛІСОПИЛЬНА КОМПАНІЯ» (далі - позивач/ТОВ «УКРАЇНСЬКА ХОЛДИНГОВА ЛІСОПИЛЬНА КОМПАНІЯ»), звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач/апелянт/ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у м. Києві від 12 березня 2021 року:

- № 4 щодо встановлення факту завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 84 128, 00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42 064, 00 грн;

- № 4 щодо встановлення факту завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 806 570, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано посиланням на те, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки контролюючим органом безпідставно зроблено висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства та завищення сум бюджетного відшкодування і від`ємного значення з податку на додану вартість. Позивач зазначив, що господарські операції, за рахунок яких сформовано податковий кредит та заявлено бюджетне відшкодування, є реальними, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зокрема договорами, податковими та видатковими накладними, актами приймання-передачі робіт (послуг), митними документами, платіжними дорученнями та банківськими виписками, що свідчать про фактичне отримання товарів і послуг та їх оплату. Висновки податкового органу про використання придбаних товарів у негосподарській діяльності ґрунтуються виключно на відсутності окремих внутрішніх виробничих документів, таких як калькуляції виробничої собівартості, технологічні картки, лімітно-забірні картки та інші документи виробничого процесу, які не є первинними бухгалтерськими документами та не підтверджують факту здійснення господарських операцій. Відповідно до вимог законодавства первинними є документи, які фіксують факт здійснення господарської операції та зміни у структурі активів і зобов`язань підприємства, а тому відсутність внутрішніх технологічних документів не може бути підставою для невизнання витрат чи податкового кредиту. Посилався на судову практику Верховного Суду, відповідно до якої калькуляції, технологічні картки та подібні документи не належать до первинних бухгалтерських документів, а надані ним документи підтверджують фактичний рух активів, оплату товарів та використання їх у господарській діяльності підприємства. Заявлена до бюджетного відшкодування сума податку відповідає вимогам пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, фактично сплачена постачальникам товарів та послуг і не перевищує реєстраційного ліміту, а відтак підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у відповідача не було.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ дана справа отримана Одеським окружним адміністративним судом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року позов ТОВ «УКРАЇНСЬКА ХОЛДИНГОВА ЛІСОПИЛЬНА КОМПАНІЯ» задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12 березня 2021 року № 4 щодо встановлення факту завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 84 128, 00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 42 064, 00 грн у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у м. Києві від 12 березня 2021 року № 4 щодо встановлення факту завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 806 570, 00 грн у повному обсязі.

Стягнуто на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКА ХОЛДИНГОВА ЛІСОПИЛЬНА КОМПАНІЯ» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві сплачений судовий збір в розмірі 13 991, 44 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом не доведено наявності правових підстав для зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ та від`ємного значення за листопад 2020 року, а висновки акта документальної позапланової виїзної перевірки ґрунтуються фактично на єдиному формальному зауваженні - ненаданні платником окремих внутрішніх виробничо-технологічних документів (калькуляцій виробничої собівартості, технологічних карт, лімітно-забірних карток, накладних-вимог на відпуск/внутрішнє переміщення матеріалів), які самі по собі не є первинними документами бухгалтерського обліку та не підтверджують/не спростовують факту здійснення господарських операцій. Суд зазначив, що з 19 позицій запиту контролюючого органу платником надано документи у повному обсязі, а ненадання стосувалося фактично лише двох блоків (калькулювання та технологічні карти), тоді як матеріали справи містять достатній масив первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій: податкові та видаткові накладні, акти, платіжні документи, банківські виписки, митні декларації, податкові декларації з додатками за відповідні періоди тощо. Відтак, висновок податкового органу про використання придбаної та списаної сировини/матеріалів у негосподарських операціях і необхідність нарахування зобов`язань за пунктом 198.5 ПК України не може ґрунтуватися лише на відсутності внутрішніх виробничих документів, оскільки вони не є визначальними для підтвердження руху активів та фактичності операцій. Посилання податкового органу на Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (наказ Мінпромполітики № 373) не підтверджує обов`язковості таких документів, оскільки зазначені рекомендації не мають імперативного характеру. Натомість для цілей оподаткування, відповідно до пункту 44.1 ПК України, облік ведеться на підставі первинних документів, а надані позивачем документи містять достатні відомості про зміст операцій і їх учасників та свідчать про реальні зміни у майновому стані підприємства. З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № 4, яким зменшено бюджетне відшкодування на 84 128 грн та застосовано штраф 42 064 грн, оскільки відповідачем не доведено обґрунтованості висновків перевірки та наявності підстав для застосування пункту 198.5 ПК України. Щодо другого податкового повідомлення-рішення № 4, яким зменшено від`ємне значення на 806 570 грн, суд виходив з похідного характеру цих нарахувань: оскільки підстави, покладені в основу висновків перевірки і першого податкового повідомлення-рішення, визнані судом необґрунтованими, то відсутні й підстави для коригування залишку від`ємного значення, а тому і це податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що суд першої інстанції зробив помилкові висновки та фактично переписав позицію позивача, не давши належної оцінки ключовому для спору факту: під час перевірки платник не надав документи, прямо запитані контролюючим органом і пов`язані з предметом перевірки, зокрема документи щодо калькулювання виробничої собівартості, технологічні карти, лімітно-забірні картки/накладні-вимоги та інші документи, якими підтверджується виробничий процес, списання й використання сировини та матеріалів. Суд проігнорував вимоги Податкового кодексу України щодо обов`язку платника надати документи при перевірці (зокрема, посилається на норми пункту 44.6 статті 44 та пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України) і не врахував правовий підхід, за яким ненадання документів до закінчення перевірки тягне висновок про їх відсутність на момент складання звітності, а отже контролюючий орган обґрунтовано виходив із неможливості підтвердження задекларованих показників. Посилається на практику Верховного Суду, де підтримано підхід щодо наслідків ненадання документів під час перевірки та недопустимості перекривати цей недолік поданням документів уже в суді без належної оцінки причин і правових наслідків. Також у скарзі зазначено, що саме відсутність виробничих/технологічних документів не дозволила встановити, що придбані та списані у листопаді 2020 року матеріали (пиломатеріали, дошка, вагонка, клей/затверджувач, скоби тощо) використані у господарській діяльності, а отже вони мають вважатися такими, що використані в негосподарських операціях, що зумовлює обов`язок нарахувати податкові зобов`язання за підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України та скласти/зареєструвати зведену податкову накладну, чого платник не зробив. У зв`язку з цим ГУ ДПС вважає правомірними висновки акта перевірки та прийняті на його підставі податкові повідомлення-рішення про зменшення бюджетного відшкодування (84 128 грн + штраф 42 064 грн) і зменшення від`ємного значення (806 570 грн), а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» () зареєстроване як юридична особа та перебуває на обліку в ГУ ДПС в м. Києві. Видами діяльності підприємства за кодами КВЕД є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 16.12 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 80.10 Діяльність приватних охоронних служб; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно -технічним обладнанням; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

ГУ ДПС у м. Києві на підставі направлення від 02 лютого 2021 року № 1397/26-15-07-04-02, виданого ГУ ДПС у м. Києві головному державному ревізору-інспектору відділу перевірок з питань відшкодування ПДВ управління спеціального аудиту Кравчуку Віталію, та наказу ГУ ДПС у м. Києві від 15 січня 2021 року № 165-п, виданого на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2020 року, за результатом якої складно акт від 17 лютого 2021 року № 13067/26-15-07-04-02/42984316.

Під час перевірки встановлено порушення ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» (податковий номер 42984316) вимог пункту 187.1. статті 187, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пункту 200.4. статті 200, пункту 201.1, пункту 201.7, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за листопад 2020 року у сумі 84 128 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за листопад 2020 року у сумі 806 570 гривень.

Окрім цього встановлено порушення ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» (податковий номер 42984316) вимог пунктів 201.1, 201.7, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 2015 року № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 січня 2016 року за № 137/28267, так як не виписано (не оформлено) та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну за листопад 2020 року на суму 5 344 188 грн в тому числі ПДВ 890 698 гривень.

В основу акту перевірки покладено наступні висновки.

Контролюючим органом встановлено, що ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» здійснює діяльність у сфері лісопильного та стругального виробництва і в листопаді 2020 року придбавало сировину та матеріали (зокрема пиломатеріали, дошку, брус, вагонку, клей, затверджувач, скоби, заготовки тощо), які були оприбутковані на рахунку 201 «Сировина й матеріали» та списані у виробництво з відображенням у бухгалтерському обліку за кореспонденцією рахунків Дт 231 «Основне виробництво» - Кт 201 «Сировина й матеріали». На підставі зазначених операцій платником сформовано податковий кредит з ПДВ та заявлено суму бюджетного відшкодування.

У ході проведення перевірки контролюючим органом було направлено платнику податків запит про надання документів, що підтверджують здійснення виробничого процесу та використання придбаної сировини і матеріалів у господарській діяльності, зокрема документів щодо калькулювання виробничої собівартості продукції, технологічних карт, лімітно-забірних карток, накладних-вимог на відпуск матеріалів та інших документів, які відображають рух і використання товарно-матеріальних цінностей у виробництві.

За результатами перевірки встановлено, що ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» зазначені документи контролюючому органу не надало, про що складено відповідний акт. У зв`язку з відсутністю таких документів контролюючий орган дійшов висновку про неможливість підтвердження фактичного використання у виробництві придбаних сировини та матеріалів, які були списані у бухгалтерському обліку підприємства.

З огляду на викладене контролюючий орган вважав, що придбані та списані у листопаді 2020 року сировина і матеріали на загальну суму 5 344 188 грн, у тому числі ПДВ 890 698 грн, використані платником у операціях, що не є господарською діяльністю, у зв`язку з чим товариство було зобов`язане відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість та скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зведену податкову накладну.

Такі податкові зобов`язання платником податків нараховані не були, а відповідна податкова накладна не складена та не зареєстрована, це призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2020 року на суму 890 698 грн, що вплинуло на формування від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту і спричинило завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ та від`ємного значення, що переноситься до податкового кредиту наступного звітного періоду.

Також у акті перевірки зазначено, що аналогічні порушення щодо ненадання документів, які підтверджують використання у виробництві сировини та матеріалів, встановлювались контролюючим органом під час проведення попередніх перевірок платника податків за серпень та вересень 2020 року, за результатами яких також робився висновок про неможливість підтвердження використання зазначених матеріалів у межах господарської діяльності підприємства.

Таким чином, на підставі аналізу податкової звітності платника, даних бухгалтерського обліку, а також ненадання підприємством документів, що підтверджують використання придбаної сировини та матеріалів у виробництві, контролюючий орган дійшов висновку про порушення товариством вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, від`ємного значення з ПДВ та заявленні сум бюджетного відшкодування.

На підставі висновків перевірки відповідачем сформовані податкові повідомлення-рішення від 12 березня 2021 року:

- № 4, яким застосовано штрафну (фінансової) санкцію у сумі 42 064, 00 грн та зменшено суму бюджетного відшкодування ПДВ за листопад 2020 року на 84 128, 00 грн;

- № 4, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість. Сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 806 570, 00 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятими податковим органом податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень. Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Таким чином, положеннями ПК України прямо передбачено право контролюючого органу на проведення документальної позапланової перевірки у випадку, коли платником подано декларацію з від`ємним значенням ПДВ або із заявленим до відшкодування податком на додану вартість. Позивач у даній справі не заперечує ані законності підстав, ані правильності процедури проведення відповідної перевірки. Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про порушення контролюючим органом порядку її здійснення.

Щодо суті встановлених податковим органом порушень, слід зазначити про таке.

За приписами пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Під бюджетним відшкодуванням розуміють відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника (підпункт 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

За приписами пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом у межах проведення документальної позапланової виїзної перевірки було сформовано запит № 1 від 02 лютого 2021 року «Про надання документів».

В акті перевірки від 17 лютого 2021 року податковим органом зазначено, що платником податків не надано документів щодо калькулювання виробничої собівартості продукції, технологічних карток, на підставі яких здійснюється виробничий процес та бухгалтерський облік списання і використання сировини і матеріалів, а також лімітно-забірних карток та накладних-вимог на відпуск матеріалів, у зв`язку з чим складено акт про ненадання документів від 17 лютого 2021 року №752/26-15-07-04-02.

Саме з огляду на ненадання зазначених документів контролюючий орган дійшов висновку про неможливість підтвердження використання у виробництві сировини та матеріалів (пиломатеріалів, дошки, вагонки зрощеної, брусу, клею, затверджувача, скоб, заготовок), які були списані у виробництво у листопаді 2020 року та входять до складу виготовленої продукції.

На переконання контролюючого органу, така обставина свідчить про використання зазначених товарно-матеріальних цінностей у операціях, що не є господарською діяльністю, у зв`язку з чим товариство було зобов`язане нарахувати податкові зобов`язання відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що наведені висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на факті ненадання окремих документів виробничого характеру, без встановлення обставин, які б свідчили про відсутність фактичного здійснення господарської діяльності чи використання придбаних матеріалів поза її межами.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що основним видом діяльності ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» є лісопильне та стругальне виробництво, що об`єктивно передбачає використання у виробничому процесі саме таких матеріалів, як пиломатеріали, дошка, брус, вагонка, клей та інші матеріали, зазначені у акті перевірки.

Суд також враховує, що дослідженням запиту про надання документів від 02 лютого 2021 року № 1 встановлено, що із 19 позицій запитуваної інформації контролюючий орган фактично ставить у провину позивачу ненадання документів лише за двома позиціями - документів щодо калькулювання виробничої собівартості продукції та технологічних карт.

Водночас інші документи, запитувані контролюючим органом, позивачем були надані у повному обсязі, зокрема податкові декларації з ПДВ з додатками, податкові та видаткові накладні, платіжні документи, а також митні декларації щодо здійснення експортно-імпортних операцій.

Надані документи у своїй сукупності підтверджують факт придбання відповідної сировини та матеріалів, їх оплату, оприбуткування та подальше використання у господарській діяльності товариства.

Матеріалами справи підтверджується, що на вимогу контролюючого органу позивачем було надано значний обсяг первинних документів, які безпосередньо стосуються предмета перевірки та відображають зміст, обсяг, вартість і учасників відповідних господарських операцій. Зокрема, до матеріалів справи долучено копії податкових накладних № 410 від 31 серпня 2020 року, № 401 від 30 вересня 2020 року, № 506 від 31 березня 2020 року, № 323 від 31 жовтня 2020 року, № 235 від 27 жовтня 2020 року, № 120 від 16 жовтня 2020 року, № 5, № 6, № 4, № 3 від 01 жовтня 2020 року, а також відповідних видаткових накладних № 1647 від 31 березня 2020 року, № 3807 від 27 жовтня 2020 року, № 1659 від 16 жовтня 2020 року, № 14, № 12, № 15, № 13 від 01 жовтня 2020 року, актів здачі-приймання робіт (надання послуг) № 3115 від 31 серпня 2020 року, № 3523 від 30 вересня 2020 року, № 3536 від 31 жовтня 2020 року, договорів №132-0820 купівлі-продажу від 25 серпня 2020 року, № 71/15-Л оренди обладнання від 28 лютого 2020 року, № 135-1020 купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року, № 117/26 купівлі-продажу від 16 жовтня 2020 року, № 12445/10 купівлі-продажу від 09 жовтня 2019 року, платіжних доручень № 2389 від 05 жовтня 2020 року, № 2452 від 19 жовтня 2020 року, № 2541 від 27 жовтня 2020 року, № 2522, № 2519, № 2520, № 2521 від 22 жовтня 2020 року, № 2604 від 03 листопада 2020 року, № 2695, № 2697 від 12 листопада 2020 року, № 2777 від 24 листопада 2020 року, а також CMR UA100630/2020/619253, CMR UA100630/2020/620359, CMR UA100630/2020/621064. Із наведених документів убачається, що сума бюджетного відшкодування була сформована, зокрема, за рахунок придбання обладнання лінії Ledinek CLT у ТОВ «УХЛК», послуг за договором № 71/15-Л від 28 лютого 2020 року у ТОВ «УХЛК», купівлі зволожувальної системи та комплектуючих, купівлі крану мостового у ТОВ «Коростенський завод МДФ», купівлі лінії пресування FAMAD у ТОВ «БФ Профіль», а також оплати послуг із митного оформлення товарів. Наведені операції за своїм характером, змістом та предметом безпосередньо пов`язані з основним видом діяльності позивача - лісопильним та стругальним виробництвом, свідчать про реальний рух активів, фактичне надходження товарів, робіт і послуг від конкретних контрагентів та їх оплату, а тому підтверджують використання придбаних активів саме у межах господарської діяльності підприємства.

При цьому відповідач, ставлячи під сумнів використання зазначених товарно-матеріальних цінностей у господарській діяльності, не заперечував самого факту їх придбання, оплати та оприбуткування, однак не навів у акті перевірки жодних обставин щодо їх подальшого вибуття, реалізації третім особам, безоплатної передачі, нестачі або іншого використання поза межами господарської діяльності позивача.

Колегія суддів зазначає, що документи, на ненадання яких посилається контролюючий орган, зокрема технологічні карти та документи щодо калькулювання виробничої собівартості, не належать до первинних документів у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не є документами, на підставі яких визначаються об`єкти оподаткування або податкові зобов`язання платника податків.

Крім того, Методичні рекомендації з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджені наказом Міністерства промислової політики України від 09 липня 2007 року №373, на які посилається відповідач, мають рекомендаційний характер та не встановлюють обов`язку для суб`єктів господарювання щодо ведення саме такого переліку документів.

Отже, ненадання окремих документів внутрішнього виробничого обліку не може бути достатньою підставою для висновку про використання придбаних товарно-матеріальних цінностей у операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю платника податків.

Для цілей податкового обліку визначальним є фактичне здійснення господарських операцій та реальні зміни у структурі активів і зобов`язань платника, а не ідеальність паперів. Тому наявність або відсутність окремих документів, так само як і окремі недоліки в їх оформленні, самі по собі не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та, як наслідок, для відмови платнику ПДВ у формуванні податкового кредиту, якщо інші об`єктивні дані підтверджують рух активів/зміни майнового стану у зв`язку з господарською діяльністю.

Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 825/3419/14.

Водночас відповідачем під час перевірки не встановлено фактів реалізації відповідних матеріалів третім особам без відображення у податковому обліку, їх безоплатної передачі, використання у невиробничих цілях чи будь-якого іншого використання поза межами господарської діяльності позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи контролюючого органу ґрунтуються на формальному посиланні на ненадання окремих документів та не підтверджують використання матеріалів у негосподарській діяльності, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України.

З огляду на викладене безпідставними є твердження контролюючого органу щодо завищення ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за листопад 2020 року на суму 84 128 грн.

У зв`язку з цим податкове повідомлення-рішення від 12 березня 2021 року №4 є протиправним та підлягає скасуванню, а доводи апеляційної скарги контролюючого органу в цій частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення № 4 про встановлення завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 806 570, 00 грн.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно із пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Зі змісту акта перевірки від 17 лютого 2021 року № 13067/26-15-07-04-02/42984316 вбачається, що контролюючий орган дійшов висновку про заниження ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» податкових зобов`язань з податку на додану вартість (рядок 9 декларації) за листопад 2020 року на суму 890 698, 00 грн, що призвело до завищення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації) за листопад 2020 року на суму 890 698, 00 грн.

У зв`язку з цим відповідачем зроблено висновки про завищення ТОВ «РЕЗАЛТ ХАУЗ» суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) за листопад 2020 року на суму 84 128, 00 грн та завищення суми від`ємного значення, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації), у розмірі 806 570, 00 грн.

Наведені висновки податкового органу є похідними від встановленого ним нібито заниження податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2020 року на суму 890 698, 00 грн, яке стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 12 березня 2021 року № 4.

Оскільки зазначене податкове повідомлення-рішення уже визнано протиправним та таким, що підлягає скасуванню, то відпадають правові підстави для коригування показників податкової декларації платника податку, зокрема щодо зменшення суми від`ємного значення податку на додану вартість, що підлягає зарахуванню до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, у розмірі 806 570, 00 грн.

Також відхиляються доводи апеляційної скарги у цій частині, оскільки вони ґрунтуються на тих самих висновках акта перевірки щодо заниження податкових зобов`язань, які були предметом дослідження суду та визнані необґрунтованими.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та як наслідок протиправності податкового повідомлення-рішення від 12 березня 2021 року № 4, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12 березня 2021 року № 4.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Штульман І.В.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2026.