Справа № 580/111/26
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року справа № 580/111/26
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася в тому, що під час розгляду скарги від 26 жовтня 2025 року позивачу не було забезпечено можливість реалізувати права, які були заявлено у скарзі, а саме, надати можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці скарги (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує із 04 грудня 2025 року датою, коли надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2025 року, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 04 червня 2026 року);

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити повторний розгляд скарги ОСОБА_1 від 26 жовтня 2025 року, забезпечивши при цьому заявлені у скарзі права, а саме, надати можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці скарги (початок перебігу строку звернення до суду позивач пов`язує із 04 грудня 2025 року датою, коли йому надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2025 року, дану бездіяльність позивач не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 04 червня 2026 року).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що позивач у своїй скарзі від 26 жовтня 2025 року просив надати йому можливість особисто викласти аргументи особі (особам), яка перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги, тому він звернувся до суду із даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.01.2026, з врахуванням вимог ст. 122 КАС України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що у відповіді військової частини від 13.11.2025 року, підготовленої за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , й неправомірність розгляду якої оскаржується позивачем до суду, зазначалося що в скарзі ставляться питання, які вже раніше були розглянуті за іншими його скаргами, а також повідомлено щодо невстановлення підстав для притягнення посадових осіб військової частини НОМЕР_2 до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_1 в позові не оскаржує відповідь субєкта владних повноважень по суті. Вимога повторного розгляду його скарги із обовязковим забезпеченням його участі, проте без оскарження відповіді на скаргу по суті, фактично є проявом правового пуризму, який Європейський суд з прав людини, зокрема в справі "Сутяжник проти РФ" визнав надмірним формалізмом, коли форма превалює над змістом. На думку військової частини, ОСОБА_1 неодноразово звертаючись з позовами до суду про оскарження розгляду його звернень без забезпечення його особистої участі в такому розгляді із похідною вимогою здійснити повторний розгляд з особистою участю заявника, ініціюює судові процеси виключно заради процесу. Враховуючи участь всіх військових частин в заходах, необхідних для захисту й оборони країни, такі дії ОСОБА_1 мають ознаки зловживання правом, що вже саме по собі є підставою для відмови в судовому захисті та залишенні позову без розгляду.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення, згідно якої він вважає, що доводи відповідача є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає, що відповідно до пункту 122 розділу VI «Перехідні положення» Положення 1845/0/15-21 до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС справи можуть розглядатися (формуватися та зберігатися) в паперовій, електронній чи змішаній формі залежно від наявних у суді можливостей. Електронні документи та електронні копії паперових документів вносяться до АСДС та зберігаються в централізованому файловому сховищі. Документи, що надійшли до суду в електронній формі, за потреби можуть роздруковуватися та приєднуватися до матеріалів справи у паперовій формі.

Згідно з абзацом 21 пункту 1 розділу VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року 485) у випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній(их) формі(ах) (паперовій та/або електронній).

Отже, процесуальне законодавство передбачає можливість розгляду справи у змішаній формі (паперовій та електронній) та прийняття рішення про такий розгляд суддею, у провадженні якого перебуває судова справа.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за доцільне здійснити розгляд справи у змішаній (паперовій та електронній) формі.

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 26 жовтня 2025 року я звернувся, зокрема, до Президента України та до Міністра оборони України, зі скаргою від 26 жовтня 2025 року, у якій просив:

1. усіх посадових осіб та усі державні органи, до яких я звертаюсь, звернути увагу на систематичні порушення вимог чинного законодавства України, які відбуваються у Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_2 , вжити заходів до недопущення подібного у майбутньому;

2. Міністра оборони України притягнути до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України, які до цього часу не надали мені жодної відповіді на скаргу від 10 вересня 2025 року в тій частині, якою я просив Міністра оборони України притягнути до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України, які до цього часу не надали мені жодної відповіді на скаргу від 10 серпня 2025 року та які скаргу від 10 серпня 2025 року, надіслали на розгляд до військової частини НОМЕР_2 ;

3. Міністра оборони України притягнути до дисциплінарної відповідальності командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 , який під час розгляду скарги від 10 вересня 2025 року не забезпечив мені реалізацію моїх прав, які були заявлені у скарзі від 10 вересня 2025 року, а саме, не надав мені можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги;

4. усіх посадових осіб та усі державні органи, які розглядатимуть скаргу в частині притягнення посадових осіб Міністерства оборони України та командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, надати мені можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги.

Скарга від 26 жовтня 2025 року направлялася до Президента України та до Міністерства оборони України через електронний кабінет громадянина на сайті Урядового контактного центру у вигляді електронного документу, а саме, Pdf-файлу, з накладеним на нього кваліфікованим електронним підписом.

05 листопада 2025 року позивачу на поштову адресу надійшла відповідь Офісу Президента України від 28 жовтня 2025 року, якою проінформовано про те, що його скарга надіслана на розгляд до Міністерства оборони України.

04 грудня 2025 року позивачу на поштову адресу надійшла відповідь військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2025 року 501/26/373. Даний лист було підписано тимчасово виконуючим обов`язки начальника штабу заступника командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , який відповів, що підстав для повторного розгляду попередніх скарг позивача або притягнення посадових осіб військової частини НОМЕР_2 до дисциплінарної відповідальності не встановлено. Інформації про те, чи є підстави для притягнення до відповідальності посадових осіб Міністерства оборони України, не надано.

Також, незважаючи на те, що позивач у своїй скарзі від 26 жовтня 2025 року просив усіх посадових осіб та усі державні органи, які розглядатимуть скаргу в частині притягнення посадових осіб Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_2 до відповідальності, надати позивачу можливість особисто викласти аргументи особі (особам), що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої скарги, такого права Корпачем Володлимиром позивачу забезпечено не було.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суд зауважує, що позовна заява не містить жодних доводів та аргументів з приводу незгоди позивача з результатами перевірки його скарги від 26.10.2025 і суттю прийнятого відповідачем рішення. Натомість, обґрунтування позовної заяви фактично зводиться до того, що в ході розгляду скарги від 26.10.2025 відповідачем не було забезпечено позивачу реалізацію права особисто викласти аргументи особі, що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої ним скарги.

Отже, з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є правомірність бездіяльності відповідача, яка полягає у ненаданні позивачу можливості особисто викласти аргументи особі, що перевірятиме скаргу, а також взяти участь у перевірці поданої ним скарги від 26.10.2025.

Вирішуючи вказане питання, суд виходить з такого.

З 17.10.1996 введено в дію Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 393/96-ВР (далі - Закон 393/96-ВР). Згідно з Преамбулою, цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Отже, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон 393/96-ВР, за приписами частини першої статті 1 якого громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У статті 3 Закону 393/96-ВР визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (частина перша). Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства (частина друга). Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (частина третя). Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).

За приписами статті 4 Закону 393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

У частині першій статті 5 Закону 393/96-ВР передбачено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду (частина перша статті 7 Закону 393/96-ВР).

Порядок розгляду звернень громадян урегульовано в розділі ІІ Закону 393/96-ВР, зокрема, його статтями 14 (розгляд пропозицій (зауважень) громадян), 15 (розгляд заяв (клопотань)) та 16 (розгляд скарг громадян).

Згідно із частиною першою статті 14 Закону 393/96-ВР, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 15 Закону 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Приписами статті 18 Закону 393/96-ВР закріплені права громадянина при розгляді заяви чи скарги, якою передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

У статті 19 Закону 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, у частині першій якої закріплено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

За приписами частини першої статті 20 Закону 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналізуючи наведені вище положення Закону 393/96-ВР, суд зазначає, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, їх керівники та інші посадові особи зобов`язані діяти лише відповідно до закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством способи правомірної поведінки під час реалізації своїх повноважень в частині розгляду звернень громадян.

Під зверненнями громадян необхідно розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Порядок розгляду звернень громадян визначений Законом 393/96-ВР в залежності від виду звернення.

Законом 393/96-ВР обумовлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Водночас, Законом 393/96-ВР закріплені обов`язки органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, вони у межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Отже, визначений Законом 393/96-ВР порядок розгляду звернень громадян із запрошенням до відповідного органу на прохання громадянина передбачений для таких видів звернень як заява та скарга.

За визначенням, наведеним у статті 3 Закону 393/96-ВР, скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб (частина четверта).

Разом з тим, посадовими особами військової частини НОМЕР_1 розглянуто звернення ОСОБА_1 та у листі від 13 листопада 2025 501/26/373 позивач отримав відповідь щодо розгляду його скарги від 26 жовтня 2025 року, хоча ця скарга і не містить ніяких конкретних доказів порушень вимог чинного законодавства, що призвели до порушень прав та законних інтересів позивача. Крім того, як зазначено відповідачем у листі, в останній скарзі позивач фактично порушуєте питання повторного розгляду попередніх звернень та висловлюєте незгоду з тим, що під час перевірки його не було залучено до особистої участі у розгляді скарги.

Суд зазначає, що реалізація права особистої присутності військовослужбовця, що виконує свій військовий обов`язок, та участі у перевірці скарги, поданої до органу військового управління, який знаходиться в іншому регіоні, в умовах воєнного стану наразі ускладений з огляду на об`єктивні чинники та необхідність здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Недобросовісне та надмірне користування правом на звернення, особливо до великої кількості адресатів одночасно з одного і того ж питання, істотно і негативно впливає на ефективність роботи органів військового управління; що в умовах воєнного стану слід розуміти допустимі межі використання свого права на подачу звернень та скарг, користуватись таким правом усвідомлено, за нагальної потреби та з питань, пов`язаних з існуванням реальної загрози життю та здоров`ю, або грубим порушенням прав громадян, вирішення яких є невідкладним та не може бути відтермінованим. Надмірне та необґрунтоване використання свого права на звернення в умовах воєнного стану призводить до негативних наслідків, завдає шкоди державі, суспільству та може тягнути за собою відповідальність за зловживанням таким правом.

Враховуючи вищевикладене та ту обставину, що право громадянина бути присутнім при розгляді звернення не є абсолютним і може бути реалізоване за певних умов, зокрема, з урахування введеного на території України воєнного стану і перебування/розміщення в різних регіонах України військовослужбовця, що виконує свій військовий обов`язок та органу військового управління, який перевіряє скаргу, поданої до органу військового управління, як наслідок, суд дійшов висновку, що відповідачем не було порушено права позивача під час розгляду його скарги від 30.09.2025.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ