Справа № 240/1432/25
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/1432/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шимоновича Р.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №240/1432/25.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 адміністративний позов задоволено частково.

На виконання вказаного рішення суду представнику позивача видано виконавчий лист.

Позивач подав заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, у якій просить зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 подати до суду звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2025. В обґрунтування заяви зазначає, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 не виконується.

Через систему "Електронний суд" Військова частини НОМЕР_1 подала заперечення на вказану заяву, в якому просить у задоволенні заяви відмовити.

Вказує, що така заява є передчасною та необґрунтованою. На думку відповідача, позивач не навів належних та допустимих доказів того, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду або що існують обставини, які свідчать про необхідність встановлення судового контролю.

Відповідач зазначає, що відповідно до положень статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом суду, яке застосовується за наявності об`єктивних підстав, підтверджених належними доказами.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем не доведено використання усіх передбачених законом способів виконання судового рішення, зокрема шляхом звернення до органів державної виконавчої служби. У матеріалах справи відсутні докази отримання виконавчого документа, пред`явлення його до виконання або відкриття виконавчого провадження.

Також відповідач зазначає, що ним вживаються заходи, спрямовані на виконання рішення суду, зокрема проведено відповідні розрахунки сум виплат та подано до уповноважених фінансових органів розрахунки потреби у бюджетних коштах для забезпечення виконання рішення суду. При цьому відповідач наголошує, що фінансування військової частини здійснюється виключно за рахунок коштів державного бюджету та залежить від наявності відповідних бюджетних асигнувань.

У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання рішення суду або неможливість його виконання у межах процедури виконавчого провадження, а тому підстави для встановлення судового контролю у даній справі відсутні.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 382-1 КАС України, а також відсутність клопотання позивача про розгляд заяви у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, розгляд заяви про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення здійснюється судом в порядку письмового провадження.

Ознайомившись зі змістом заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/18826/14, зазначено що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання постанови, є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі можливо лише під час прийняття рішення у справі.

Разом з тим, положеннями КАС України передбачено, що судовий контроль є диспозитивним правом (а не обов`язком), яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин у справі судом, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 373 КАС України).

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання, що у разі відсутності добровільного виконання судових рішень забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження є завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).

Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень; повноваження щодо вчинення дій з приводу примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім виконавцям.

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт також є формою забезпечення виконання судових рішень, однак може застосовуватись судом коли на час розгляду заяви про встановлення судового контролю заявником надано докази, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі №826/9960/15.

Як вже зазначалося, на виконання рішення суду позивачу видано виконавчий лист, проте матеріалами справи не містять доказів того, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом №1404-VIII.

Суд відмічає, що на час розгляду поданої заяви відсутні підстави вважати, що у разі не застосування такого примусового заходу, як судовий контроль, прийняте рішення суду у цій справі залишиться невиконаним, враховуючи, що до заяви не подані будь-які докази вжиття державним виконавцем усіх можливих дій, передбачених Законом №1404-VIII.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач володіє інформацією про хід виконання судового рішення, зокрема про розмір виплат.

З огляду на те, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що позивачем не надано доказів, що підтверджують наявність обставин умисного невиконання відповідачем рішення суду та необхідність встановлення судового контролю у спосіб, передбачений ст. 382 КАС України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій адміністративній справі.

Керуючись статтями 248, 256, 382 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі №240/1432/25 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Р.М.Шимонович