Справа № 160/31762/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 як правонаступника ВЧ НОМЕР_2 , що полягає у невиплаті йому протягом періоду у грудні 2022 року та з березня по липень 2023 року у повному обсязі додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць, а саме за весь грудень 2022 року; за 7 днів березня 2023 року; за 23 дні квітня 2023 року; за весь травень 2023 року; за 15 днів червня 2023 року; за 20 днів липня 2023 року;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 як правонаступника ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць, а саме за весь грудень 2022 року; за 7 днів березня 2023 року; за 23 дні квітня 2023 року; за весь травень 2023 року; за 15 днів червня 2023 року; за 20 днів липня 2023 року;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 як правонаступника ВЧ НОМЕР_2 , що полягає в невиплаті грошового забезпечення, включно із додатковою винагородою у розмірі 30 000 грн на місяць, за період з 26.08.2022 року по 25.09.2022 року у зв`язку з безпідставним призупинення проходження ним військової служби;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 як правонаступника ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 26.08.2022 року по 25.09.2022 року, утримане у зв`язку з безпідставним призупинення проходження військової служби, включно із додатковою винагородою у розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що під час проходження військової служби у складі ВЧ НОМЕР_2 у 2022 - 2023 роках йому було не в повному обсязі виплачено грошове забезпечення. Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 №1665/Вих3ВГ/146 від 20.09.2025 року, на виконання директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 13.06.2025 року № Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у 2025 році», ВЧ НОМЕР_2 була ліквідована. Так, ВЧ НОМЕР_2 було не в повному обсязі виплачено додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 грн щомісячно у грудні 2022 року та з березня по липень 2023 року. Крім того, не було нараховано недоотримане за час безпідставного призупинення військової служби грошове забезпечення за серпень та вересень 2022 року. Так, у серпні 2022 року він перебував на лікуванні. Після проходження ним військово-лікарської комісії, комісією було винесено постанову про потребу у відпустці. Оскільки після операції він не міг самостійно пересуватися, він не прибув до військової частини для оформлення відпустки, але направив фотокопію довідки військово-лікарської комісії головному сержанту 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , докази чого в подальшому були надані слідчому у кримінальному проваджені.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 року позовна заява була залишена без руху через невідповідність приписам ст.160 КАС України та запропоновано позивачу протягом десяти днів усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску вказаного строку та докази на підтвердження таких обставин.
До суду 04.12.2025 року від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, в якому він просить поновити строк на подання позову та продовжити розгляд цієї справи.
Ухвалою суду від 09.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду та поновлено позивачу строк звернення до суду з позовом. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Цією ж ухвалою зобов`язано відповідача надати належним чином завірені копії картки особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 року по 31.12.2023 року, довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача за період з 01.01.2022 року по 31.12.2023 року (з урахуванням всіх складових, зокрема надбавок, додаткових виплат, тощо).
На виконання вимог ухвали суду 06.01.2026 року від відповідача надійшла довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача та відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позову відмовити повністю, з наступних підстав. Так позивач вважає, що з березня 2023 року, у ті дні, у які він не залучався до виконання бойових завдань у батальйонному районі оборони, за які він отримував додаткову винагороду у розмірі 100000 гривень, він начебто має право на отримання винагороди у розмірі 30 000 гривень. Проте, це є невірним застосуванням положень Порядку № 260, оскільки в момент ротації та відпочинку між періодами виконання бойових завдань в батальйонному району оборони, позивач не виконував бойові задання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями. У цей період позивач був на відпочинку між ротаціями. Його посада не передбачає здійснення заходів із всебічного забезпечення. Щодо таких періодів на позивача відсутні бойові розпорядження (бойові накази) на виконання бойових завдань із всебічного забезпечення, немає записів в журналах бойових дій, щодо такого виконання (на ДВ 30 000 гривень) командиром роти не подавався рапорт. Викладене дає підстав, що підстав для виплати позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану у розмірі 30 000 гривень за 7 днів березня 2023 року; за 23 дні квітня 2023 року; за весь травень 2023 року; за 15 днів червня 2023 року; за 20 днів липня 2023 року, в командування ВЧ НОМЕР_2 не було та командир діяв правомірно відповідно до вимог Порядку № 260.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позову, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з лютого 2022 року по 18.07.2024 року, з 27.08.2024 року був звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_4 за станом здоров?я на підставі висновку ВЛК про непридатність до військової служби.
Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 № 1665/Вих3ВГ/146 від 20.09.2025 року, на виконання директиви Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 13.06.2025 року №Д-35/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у 2025 році», військова частина НОМЕР_2 була ліквідована.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України від 19.02.2024 року № 900, позивач залучався до відповідних заходів, перебуваючи у с. Шевченко Комарської громади Волноваського району Донецької області, у періоди: 27.06.2022 - 30.06.2022 року; 01.07.2022 - 31.07.2022 року; 01.10.2022 - 11.10.2022 року; 21.10.2022 - 31.10.2022 року; 01.11.2022 - 26.11.2022 року; 01.03.2023 - 17.03.2023 року; 23.03.2023 - 28.03.2023 року; 31.03.2023 року; 01.04.2023 - 07.04.2023 року; 13.06.2023 року; 16.06.2023 року; 18.06.2023 - 30.06.2023 року; 08.07.2023 - 14.07.2023 року; 22.07.2023 - 25.07.2023 року.
За зазначену кількість днів кожного місяця позивачу було виплачено у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн, що не заперечується самим позивачем. Однак позивач зазначає, що за решту днів йому не було виплачено у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн, а саме: за грудень 2022 року - за весь місяць; березень 2023 року - за 7 днів; квітень 2023 року - за 23 дні; травень 2023 року - за весь місяць; червень 2023 року - за 15 днів; липень 2023 року - за 20 днів.
На думку відповідача, оскільки в момент ротації та відпочинку між періодами виконання бойових завдань в батальйонному району оборони, позивач не виконував бойові задання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями відсутні підстави для виплати додаткової винагороди за спірний період у розмірі 30 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань. Крім того, у цей період позивач був на відпочинку між ротаціями. Його посада не передбачає здійснення заходів із всебічного забезпечення. Щодо таких періодів на позивача відсутні бойові розпорядження (бойові накази) на виконання бойових завдань із всебічного забезпечення, немає записів в журналах бойових дій, щодо такого виконання (на ДВ 30 000 гривень) командиром роти не подавався рапорт.
Також, у серпні 2022 року позивач перебував на лікуванні.
Відповідно до довідки ВЛК ВЧ НОМЕР_5 сержанту ОСОБА_1 проведено медичний огляд ВЛК ВЧ НОМЕР_6 від 24.08.2022 року. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв?язок захворювання (травми, по-ранення, контузії, каліцтва): Стан після операції (11.08.2022) - пластика ПХЗ аутотранеплантантом з приводу застарілого розриву ПХЗ. Захворювання HI, не пов?язане з проходженням військової служби. На підставі статті 65 графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.
Як зазначає позивач у позовній заяві, оскільки після операції він не міг самостійно пересуватися, він не прибув до військової частини для оформлення відпустки, але направив фотокопію довідки військово-лікарської комісії головному сержанту 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 .
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 22.10.2022 № 551-П про результати службового розслідування, у зв`язку неприбуттям 25.08.2022 після завершення лікування до місця тимчасової дислокації військової частини, за порушення вимог статей 11, 12, 16, 49, 216, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивачу призупинено виплату грошового забезпечення за період його безпідставної відсутності на службі.
25.09.2022 позивач повернувся на службу та йому було поновлено виплату грошового забезпечення.
Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом, суд зазначає, що це питання вже було вирішено в ухвалі від 09.12.2025 року в цій справі.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно із ч.1 ст.40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 у №64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022.
Станом на день винесення рішення у цій справі воєнний стан в Україні продовжений.
Щодо невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ №168.
Так, на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - постанова №168, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин із змінами, внесеними постановами КМУ № 217 від 07.03.2022, № 350 від 22.03.2022, № 400 від 01.04.2022, № 754 від 01.07.2022, № 793 від 07.07.2022, № 1066 від 27.09.2022, № 1146 від 08.10.2022, № 43 від 20.01.2023, № 836 від 09.08.2023, № 1001 від 15.09.2023, № 1162 від 07.11.2023, № 103 від 30.01.2024, № 419 від 12.04.2024, № 714 від 18.06.2024, № 1273 від 01.11.2024, № 1311 від 15.11.2024, № 77 від 24.01.2025, № 355 від 25.03.2025).
Пунктом 1-2 встановлено, що виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
За приписами пункту 2-1 постанови №168, міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункті 1-1 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги та одноразової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі - Порядок №260).
За положенням пункту 2 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Згідно із пунктом 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою КМУ від 26.11.2014 №671, Міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
Також, згідно із пунктом 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З огляду на викладене окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 є обов`язковим для врахування при вирішенні питання щодо виплати військовослужбовцям додаткової винагороди.
При цьому, окреме доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 не вносить жодних змін до конструкції постанови №168, а лише роз`яснює порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану у Порядку №260 врегульовані розділом XXXIV.
Відповідно до п.2 Наказу №260, на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно із постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах, зокрема:
- 30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):
з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;
з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;
з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;
у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;
у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;
із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;
з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Як обумовлено пунктом 4 розділу XXXIV Порядку №260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 10 розділу XXXIV Порядку №260).
З матеріалів справи вбачається, що позивач у спірний період проходив військову службу та залучався до відповідних заходів, перебуваючи у АДРЕСА_1 .
Однак, аналізуючи спірний період, за який, на думку позивача, йому не було виплачено додаткову винагороду, видно, що періоди виконання ним бойових завдань за весь грудень 2022 року; за 7 днів березня 2023 року; за 23 дні квітня 2023 року; за весь травень 2023 року; за 15 днів червня 2023 року; за 20 днів липня 2023 року не підтверджено наявністю бойових розпоряджень ВЧ НОМЕР_2 .
Так, позивач не заперечує відсутність бойових наказів (розпоряджень) щодо виконання ним бойових (спеціальних) завдань та не стверджує, що був залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань.
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що оскільки в момент ротації та відпочинку між періодами виконання бойових завдань в батальйонному району оборони, позивач не виконував бойові задання із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями. У цей період позивач був на відпочинку між ротаціями. Його посада не передбачає здійснення заходів із всебічного забезпечення. Щодо таких періодів на позивача відсутні бойові розпорядження (бойові накази) на виконання бойових завдань із всебічного забезпечення, немає записів в журналах бойових дій, щодо такого виконання (на ДВ 30 000 гривень) командиром роти не подавався рапорт.
За таких обставин, суд не приймає доводи позивача про те, що йому повинно бути нарахована і виплачена додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень пропорційно відпрацьованого часу за місяць, оскільки визначальною умовою для виплати такої додаткової винагороди є саме виконання бойових (спеціальних) завдань військовослужбовцем згідно із бойовими наказами (розпорядженнями).
Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи доказів залучення позивача до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями), які дають йому право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн.
Щодо виплати позивачу додаткової винагороди за період з 26.08.2022 по 25.09.2022, суд зазначає на таке.
Порядок проходження військової служби військовослужбовцями врегульовано зокрема Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Пунктом 116 Положення встановлено перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів.
З огляду на підпункт 14 пункту 116 Положення зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб, - до повернення військовослужбовців у військову частину (у разі неприйняття іншого рішення про дальше проходження ними військової служби) або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Частиною 2 статті 24 цього Закону врегульовано питання призупинення військової служби.
Згідно із абзацом першим частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.
Абзацом 2 частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).
Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.
Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань (абзаци третій, п`ятий частини другої статті 24 Закону №2232-XII).
Аналогічні норми містяться в пунктах 144-1 і 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Згідно із пунктом 144-3 Положення, звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.
Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.
У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.
Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади: видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини; організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту; надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.
Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.
Згідно із пунктом 144-4 Положення у разі прибуття до місця служби військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини з`ясовує підстави його відсутності і негайно інформує про це орган досудового розслідування та орган управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням. Командування військової частини або орган управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України здійснює супроводження військовослужбовця до органу досудового розслідування.
Таким чином, вказаним Положенням чітко передбачено алгоритм дій командира по призупиненню військової служби.
Суд враховує, що стаття 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), визначає порядок проведення службового розслідування, яке, з огляду на приписи частини першої статті 84 цього Статуту, може передувати прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (далі - Порядок).
Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Аналіз положень частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному зв`язку з положеннями частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту дозволяє зробити висновок, що для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до ЄРДР. У свою чергу внесення відповідних відомостей до ЄРДР здійснюється на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, яким під час службового розслідування з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення.
Визначення в абзаці другому частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» командира військової частини суб`єктом звернення до органу досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення, на підставі якої вносяться відповідні відомості до ЄРДР, обумовлено, перш за все, тим, що кримінальні правопорушення, передбачені абзацом першим частини другої цієї статті, нерозривно пов`язані з порушенням військовослужбовцем військової дисципліни.
Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 від 22.10.2022 № 551-П про результати службового розслідування, у зв`язку неприбуттям 25.08.2022 після завершення лікування до місця тимчасової дислокації військової частини, за порушення вимог статей 11, 12, 16, 49, 216, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, позивачу призупинено виплату грошового забезпечення за період його безпідставної відсутності на службі.
25.09.2022 позивач повернувся на службу та йому було поновлено виплату грошового забезпечення.
Згідно із пунктом 15 розділу І Порядку №260 військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Також, як було зазначено вище, військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються (абзац 3 частини 2 статті 24 Закону №2232-XII).
Враховуючи те, що 26.08.2022 позивач самовільно залишив військову частину, йому правомірно призупинено виплату грошового забезпечення (в тому числі додаткової винагороди).
На підставі викладеного, суд не знаходить правових підстав для виплати позивачу грошового забезпечення за період з 26.08.2022 року по 25.09.2022 року, утримане у зв`язку з призупиненняи проходження військової служби, включно із додатковою винагородою у розмірі 30 000 грн. в розрахунку на місяць, а отже позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю з викладених вище підстав.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України,
Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Судовий збір не стягується.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма