Справа № 640/10109/21
Суддя: Білоус А.Ю.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження в справі

10 березня 2026 року м. Київ №640/10109/21

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Білоус А.Ю., суддів: Горобцової Я.В., Марича Є.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України, про визнання протиправною та нечинною постанови від 08.04.2021 № 325, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.21 № 325;

- визнати протиправним прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 08.04.2021 № 325;

- зобов`язати відповідача утримуватись від прийняття постанов, що суперечать Конституції України та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (367-XIV від 01.01.99);

- стягнути з відповідача на його користь 250000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.11.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 640/11534/21.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Згідно з абзацом четвертим п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-ІХ інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, справа №640/10109/21 передана на розгляд та вирішення Запорізькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/10109/21, поновлено провадження у справі, постановлено провести розгляд справи спочатку, за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.03.2025 постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження у справі №640/10109/21, передано адміністративну справу №640/10109/21 на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 прийнято до провадження справу №640/10109/21, постановлено здійснити розгляд справи спочатку за правилами загального позовного провадження, встановлено строки для подання заяв по суті та доказів (за потреби).

У судовому засіданні 27.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

У судовому засіданні 24.11.2025 на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи продовжено у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується інформацією, зазначеною у посвідченні серії НОМЕР_1 від 13.03.2015.

08.04.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 325 від 08.04.2021 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затвердив Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань (далі - Порядок).

Додатком до Порядку визначено розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", яким передбачено, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується учасникам бойових дій в розмірі 1491 гривня.

Не погоджуючись із встановленим оскаржуваною постановою розміром разової грошової допомоги до 5 травня в 2021 році, та вважаючи, що встановлений Урядом розмір не відповідає положенням Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та порушує соціальні права на отримання належного розміру разової грошової допомоги, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Позивач, зокрема просив: визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 № 325; визнати протиправним прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 08.04.2021 № 325.

1. Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2021 в справі №640/11534/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 325 від 08 квітня 2021 року "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджено "Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань" з додатком до Порядку про розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" в частині визначення грошової допомоги учасникам бойових дій в розмірі 1491 гривня.

Постановою Верховного Суду від 09.10.2024 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.10.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2022 у справі №640/11534/21 залишено без змін.

Також рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 в справі №440/4157/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2022, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 325 від 08 квітня 2021 року "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджено "Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань" з додатком до Порядку про розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" в частині визначення грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи в розмірі 3906 гривень.

Постановою Верховного Суду від 19.10.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2022 у справі №440/4157/21 - залишено без змін.

Постанови суду касаційної інстанції набирають законної сили з дати їх прийняття (частина першої статті 359 КАС України) та не підлягають оскарженню.

Отже, рішення у справах №640/11534/21 та №440/4157/21 є остаточними та обов`язковими до виконання, що унеможливлює їх повторний судовий розгляд.

Нормативно-правовий акт в частині, яка оскаржується позивачем, визнано протиправним та нечинним і рішення суду набрали законної сили.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили.

Метою цієї процесуальної норми є забезпечення принципу правової визначеності та уникнення ситуації, коли одне й те саме питання щодо чинності нормативно-правового акта стає предметом розгляду різних судів, що може призвести до суперечливої судової практики та підриву авторитету судової влади.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Хоча сторони у справах № 640/11534/21, №440/4157/21 та в цій справі можуть не повністю збігатися, для цілей застосування п. 6 ч. 1 ст. 238 КАС України визначальним є сам факт визнання нормативно-правового акта (його частини) нечинним рішенням суду, яке набрало законної сили.

З моменту набрання законної сили рішеннями у справах № 640/11534/21, №440/4157/21 оскаржувана позивачем частина постанови № 325 втратила чинність та перестала породжувати будь-які правові наслідки. Це означає, що правовий конфлікт щодо чинності цієї норми є остаточно вирішеним.

Оскільки нормативно-правовий акт в частині, що безпосередньо стосується прав позивача та є предметом оскарження у цій справі (а саме - положення постанови КМУ № 325 щодо розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій), а також в частині визначення грошової допомоги інвалідам війни II групи в розмірі 3906 гривень вже визнано протиправним та нечинним рішеннями суду, які набрали законної сили, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю на підставі пункту 6 частини 1 статті 238 КАС України.

Будь-який подальший розгляд справи щодо цієї вимоги був би процесуально неможливим та суперечив би принципу остаточності судового рішення.

2. Щодо вимоги позивача про оскарження постанови Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" в іншій частині суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Позивач оскаржує постанову Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, зокрема, органів виконавчої влади, регламентовано положеннями статті 264 КАС України.

Відповідно до частин 1-3 вищевказаної статті, її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Слід зазначити, що позивач є учасником бойових дій. Його інтерес обмежується положеннями оскаржуваної постанови № 325, що стосуються саме цієї категорії осіб щодо розміру щорічної грошової допомоги. Інші положення цього акту (щодо інвалідів війни, жертв нацистських переслідувань тощо) не порушують прав позивача. Суд не здійснює абстрактний нормоконтроль.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи по суті та прийняття у ній рішення оскаржувана постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ № 540 від 07.05.2022.

Так, постановою КМУ від 08 квітня 2021 року № 325 встановлений розмір грошової допомоги до 05 травня лише на 2021 рік.

Станом на момент розгляду справи оскаржуваний акт втратив чинність та не створює нових правових наслідків.

Відповідно до частини третьої статті 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

При цьому, приписами ч. 2 статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акта в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акта та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.

З огляду на вказані правові положення КАС України, суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акта нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 23.03.2023 у справі №640/6699/20, в якій наголошено, що юридичний спір має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Конституційний Суд України в пп. 3.6 п. 3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Водночас відсутність чинного оспорюваного положення нормативно-правового акта свідчить про відсутність предмету спору, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 826/24498/15.

Окрім того, подібним правовідносинам, предметом якої був нормативно-правовий акт, що втратив чинність, була надана правова оцінка Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі 640/18067/18, в якій касаційна інстанція дійшла висновку, що суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Також, Верховним Судом констатовано, що до суду може бути оскаржений певний акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки.

Натомість, оскаржуваний акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі, вже був нечинним, не підлягає повторно визнанню нечинним, в порядку статті 264 КАС України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є нечинним не може бути оскаржений, а отже, і скасованим в судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 640/2412/20.

Тотожний підхід до питання визнання нечинним в судовому порядку нормативно-правового акта, що втратив чинність внаслідок визнання його нечинним органом, що його прийняв, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №640/10978/19, від 01 лютого 2023 року у справі № 640/18067/18 та від 25 квітня 2024 року у справі № 640/3541/21.

Правовими положеннями ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, судовий контроль за нормативно-правовими актами спрямований на усунення з правового поля актів, які порушують права та інтереси особи. Якщо такий акт вже виключений із правової системи самим суб`єктом владних повноважень, повторне вирішення питання щодо його чинності не відповідає завданню адміністративного судочинства.

За таких обставин предмет публічно-правового спору відсутній, оскільки судове рішення не може вплинути на існування чи зміну прав та обов`язків сторін у майбутньому.

Разом із тим, суд перевірив, чи продовжує оскаржуваний акт породжувати триваючі правові наслідки для позивача.

Матеріалами справи не підтверджено, що станом на час розгляду справи зазначений нормативно-правовий акт застосовується до позивача або створює для нього нові правові обмеження чи обов`язки.

Питання щодо можливого відновлення порушеного права позивача може бути вирішене шляхом звернення з позовом про стягнення відповідних сум до належного відповідача, що свідчить про наявність ефективного способу судового захисту без здійснення повторного нормоконтролю.

Визнання нечинним нормативно-правового акта, який уже втратив чинність, саме по собі не призведе до відновлення майнового права позивача.

Натомість належним способом захисту у спірних правовідносинах є вимога про стягнення недоотриманої грошової суми з органу, уповноваженого здійснювати відповідні виплати.

Отже, відсутність чинного нормативно-правового акта, який породжує юридичні наслідки для позивача, а також відсутність впливу оспорюваних положень на його права та законні інтереси свідчить про відсутність предмета публічно-правового спору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.03.2018 у справі № 800/414/17 (П/9901/77/18) вказала, що поняття «спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто поняття стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №9901/56/19, від 05.02.2020 року у справі №826/6872/16, від 04.03.2020 року у справі №9901/524/19.

Відповідно до постанови Верховного Суду 14 травня 2025 року №520/20004/24 ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, щодо яких на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави.

Постанова Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 у частині, що оскаржується позивачем, втратила чинність та не створює правових наслідків для позивача. Предмет спору відсутній, що виключає можливість здійснення ефективного захисту оскаржуваного права в порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи висновки Верховного Суду та імперативні приписи ст. ст. 264, 265 КАС України, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для повторного визнання нормативно-правового акта нечинним.

За таких обставин заявлені вимоги в частині визнання протиправною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.21 № 325 в частині, що не скасована рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2021 в справі №640/11534/21 та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 в справі №440/4157/21, але втратила чинність на підставі постанови КМУ № 540 від 07.05.2022, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Суд також враховує, що позовна заява містить вимогу про визнання протиправним прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 08.04.2021 № 325.

За своєю правовою природою зазначена вимога є похідною від вимоги щодо правової оцінки самої постанови як нормативно-правового акта, оскільки прийняття нормативного акта є формою реалізації нормотворчого повноваження суб`єкта владних повноважень і не породжує самостійних юридичних наслідків поза межами існування та дії відповідного акта.

Визнання нормативно-правового акта протиправним охоплює оцінку законності його прийняття, у тому числі дотримання суб`єктом владних повноважень вимог статті 19 Конституції України щодо здійснення повноважень на підставі, в межах та у спосіб, визначені законом.

Судом установлено, що постанова Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 рішеннями судів, які набрали законної сили, визнана протиправною та нечинною в окремій частині, а в іншій частині втратила чинність на підставі подальшого нормативного регулювання Кабінету Міністрів України.

За таких обставин правова доля оскаржуваного нормативно-правового акта є остаточно визначеною, а його дія припинена.

Оскільки оцінка правомірності прийняття нормативно-правового акта є складовою оцінки його законності, а сам акт у відповідній частині вже визнаний нечинним судом, а в іншій - припинив дію, підстав для самостійного розгляду вимоги про визнання протиправним його прийняття не вбачається.

Таким чином, провадження у справі підлягає закриттю також у частині вимоги про визнання протиправним прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 як такої, що є похідною від вимог щодо нормативно-правового акта та не має самостійного предмета судового розгляду.

Отже, з огляду на наявність преюдиційного рішення та втрату чинності оскаржуваним актом, що унеможливлює подальший розгляд справи, провадження підлягає закриттю.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №640/10109/21 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство соціальної політики України про визнання протиправним прийняття, визнання протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 № 325 "Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою затверджено "Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань" з додатком до Порядку про розміри виплати у 2021 році разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з тими самими вимогами, з тих самих підстав та до того самого відповідача не допускається.

Провадження у справі за рештою позовних вимог (про зобов`язання утриматись від прийняття певних постанов у майбутньому та про стягнення моральної шкоди) продовжити для розгляду по суті.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя Білоус А.Ю.

Судді Горобцова Я.В.

Марич Є.В.