Справа № 640/17804/19
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася фізична особа підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС в м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року.

За цією позовною заявою Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.

Ухвалою від 14.12.2019 року суддя Окружного адміністративного суду м. Києва відмовив у задоволенні клопотання позивача про розгляд цієї справи у судовому засіданні з викликом сторін.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», «Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва», затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16.09.2024 року №399, цю справу скеровано для розгляду до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року ця справа прийнята до провадження, вирішено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив та замінено відповідача у справі з Головного управління ДФС в м. Києві на правонаступника - Головного управління ДПС в м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС.

Ухвалами від 27.06.2025 року та 22.01.2026 року судом витребувані додаткові докази у цій справі, однак відповідно до наданої Головним управлінням ДПС в м. Києві заяви, яка надійшла до суду 10.02.2026 року витребувані докази знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що податковим органом йому безпідставно нараховані зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку до нього не надходило, переведення позивача на загальну систему оподаткування безпідставне та податковим органом невірно визначена сума податкових зобов`язань з податку на додану вартість в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні.

Відзив обґрунтований відповідачем тим, що позивачем в 2016 році перевищено загальну суму (1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість) від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, а тому позивач мав зареєструватися як платник податку на додану вартість та сплатити зобов`язання з податку на додану вартість.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Головним управлінням ДФС в м. Києві в період з 12.06.2019 року по 19.06.2019 року проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, за результатами якої складений акт №1513/26-15-42-03-30/ від 26.06.2019 року.

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, 183.4 ст. 183, ст. 187, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України в частині не визначення суми ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету за 2017 рік на суму 712171 грн.

На підставі акту перевірки №1513/26-15-42-03-30/ від 26.06.2019 року Головним управлінням ДФС в м. Києві на адресу позивача направлене податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року, яким позивачу за порушення вимог п. 181.1 ст. 181, п. 183.2, 183.4 ст. 183, ст. 187, п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 890230,75 грн., з яких за податковими зобов`язаннями 712171 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 178042,75 грн.

Позивач не погодився з правомірністю податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Акт перевірки обґрунтований податковим органом тим, що позивач подав декларацію платника єдиного податку за 2016 рік та в цій декларації самостійно визначив загальну суму доходу в розмірі 5366558,69 грн. Враховуючи зазначені обставини позивач не міг перебувати на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2017 року, а також мав зареєструватися платником податку на додану вартість та сплачувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість. При цьому, в акті перевірки зазначено, що позивач з 01.01.2017 року застосовує загальну систему оподаткування, обліку та звітності, однак заяву щодо реєстрації платником податку на додану вартість не подав.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платником податку на додану вартість є, зокрема, будь-яка особа, яка зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Відповідно до положень п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Відповідно до п. 183.1, 183.2, 183.4, 183.10 ст. 183 Податкового кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву.

У разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 цього Кодексу.

У разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним п. 181.1 ст. 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним п. 182.1 ст. 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений п. 183.3 цієї статті.

Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

З аналізу зазначених положень законодавства дійсно вбачається, що в разі, якщо особа, яка не є платником єдиного податку першої - третьої групи та перевищила загальну суму в 1000000 грн. від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, вона має зареєструватися як платник податку на додану вартість подавши відповідну заяву.

Однак суд звертає увагу на ту обставину, що позивач, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку від 07.07.2016 року №928 є платником єдиного податку 3 групи з 05.07.2016 року без реєстрації ПДВ.

Позивач зазначає в позові та надає докази тих обставин, що він протягом 2017 року подавав звітність як платник єдиного податку та сплачував єдиний податок, податковий орган приймав цю звітність та в електронному кабінеті позивача не було даних про виключення його з реєстру платників єдиного податку і тільки в грудні 2017 року позивач дізнався про те, що він з 01.01.2017 року переведений на загальну систему оподаткування. При цьому, жодних повідомлень про прийняття рішення про анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку, проведення перевірок, тощо позивач не отримував.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 291.2, 291.3 ст. 291, п. п. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Відповідно до п. п. 298.2.2, 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку можуть самостійно відмовитися від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому подано заяву щодо відмови від спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів.

Платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Згідно з п. 299.1, 299.2 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до п. 299.10, 299.11 ст. 299 Податкового кодексу України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, зокрема, подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; у випадках, визначених п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 цього Кодексу.

У разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

В акті перевірки зазначено, що позивач з 01.01.2017 року застосовує загальну систему оподаткування, обліку та звітності, однак заяву щодо реєстрації платником податку на додану вартість не подав.

При цьому, позивач зазначає, що ним не подавалася і заява про перехід на загальну систему оподаткування, тобто, податковим органом самостійно анульовано позивачу реєстрацію платником єдиного податку.

При цьому, в акті перевірки не зазначено підстави для анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку, не зазначено про прийняття такого рішення, проведення перевірок позивача, які були підставою для прийняття рішення про анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку.

Податковим органом не надано жодного доказу прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо позивача, не наведено його зміст не зазначено реквізитів такого рішення, зокрема, номеру та дати його прийняття. Також, податковим органом не наведено номеру та дати акту перевірки, на підставі якого прийнято рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку стосовно позивача, не зазначено період проведення такої перевірки та встановлені факти. Будь-яких доказів повідомлення позивача про прийняття щодо нього рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, проведення перевірки позивача, на підставі якої прийнято таке рішення матеріали справи не містять та такі докази не наведені відповідачем, а також не відображені в акті перевірки №1513/26-15-42-03-30/ від 26.06.2019 року.

Судом ухвалами були витребувані докази, в тому числі, докази прийняття щодо позивача рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, повідомлення позивача про прийняття такого рішення, а також наявності підстав для його прийняття, однак такі докази відповідачем не надані з посиланням на їх знищення за терміном зберігання.

Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, однак відповідач не довів прийняття щодо позивача рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, проведення перевірки позивача, яка стала підставою для прийняття такого рішення, повідомлення позивача про таке рішення.

Податковим органом навіть не наведено в акті перевірки дати прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо позивача, його номеру, його змісту, не наведено дати проведення перевірок стосовно позивача та встановлені під час таких перевірок факти.

Крім того, суд звертає увагу, що у відзиві на позовну заяву також не наведено жодної інформації про обставини, які зазначені вище, при тому що позовні вимоги обґрунтовані, в тому числі, порушенням порядку анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку податковим органом. Слід зазначити, що відзив податковим органом подавався ще в 2019 року та у податкового органу була можливість надати докази на спростування обставин, викладених позивачем в позові, однак таких обставин податковим органом не було наведено та на підтвердження правомірності анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку не надано жодного доказу.

Чисельна практика Верховного Суду, зокрема, висновки викладені в рішеннях від 26.02.2019 року у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 року у справі 805/206/17-а, від 24.01.2019 року у справі №813/1346/18, від 06.02.2018 року у справі №816/543/17, від 16.04.2018 року у справі №808/657/16, від 08.05.2018 року у справі №816/1088/17, від 19.04.2019 року у справі №822/2037/18, від 29.03.2018 року у справі №804/2321/17, від 19.04.2019 року у справі №821/884/18 свідчить про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Таким чином, податковим органом не доведено прийняття стосовно позивача рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, проведення перевірки та встановлення обставин для прийняття такого рішення, повідомлення позивача про таке рішення, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачем порядку анулювання реєстрації платника єдиного податку стосовно позивача та необґрунтоване переведення його з 01.01.2017 року на загальну систему оподаткування.

Виходячи із змісту положень п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу, які передбачають, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку на додану вартість, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи, та оскільки суд прийшов до висновку про відсутність доказів прийняття рішення податковим органом щодо анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку 3 групи, а також наявність доказів перебування позивача на спрощеній системі оподаткування, позивач не мав подавати заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість та реєструватися платником цього податку.

Крім того, враховуючи зазначені обставини, позивач не мав сплачувати податок на додану вартість за 2017 рік на рівні зареєстрованого платника цього податку.

Нарахування позивачу податку на додану вартість фактично є наслідком тверджень податкового органу про перебування позивача з 11.01.2017 року на загальній системі оподаткування, однак як вже було зазначено судом вище доказів анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку, наявності підстав для таких дій відповідачем до суду не надано та доводи позивача ним не спростовані.

Оскільки податковим органом не надано доказів анулювання позивачу реєстрації платником єдиного податку та підстав для вчинення таких дій, суд вважає безпідставним нарахування позивачу податку на додану вартість, а тому у суду є всі підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що в 2017 році позивач отримав дохід, який складається з доходів за надані послуги із залучення суб`єктів господарювання сегменту корпоративного бізнесу на обслуговування Акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» з розміщення коштів на вкладному (депозитному) рахунку у вигляді плати за надані послуги в розмірі 3555760,09 грн., що підтверджується актами наданих послуг до договору №1 від 28.12.2016 року (№1 від 03.02.2017 року, №2 від 03.03.2017 року, №3 від 05.04.2017 року), а також відсотків по депозитам згідно договорів №2016/ДО008-001 від 07.11.2016 року, №2010/ГДД/008-014 від 07.11.2016 року в розмірі 5099,25 грн. (загальна сума складає 3555760,09 грн. + 5099,25 грн. = 3560859,34 грн.)

Відповідно до положень п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу;

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Ставки податку встановлюються від бази оподаткування в 20 відсотків.

Оскільки позивачем отриманий дохід від надання послуг із залучення суб`єктів господарювання сегменту корпоративного бізнесу на обслуговування Акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в розмірі 3555760,09 грн., на який не нарахований податок на додану вартість, він мав би визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість та перерахувати їх до бюджету, однак суд прийшов до висновку про безпідставність висновків податкового органу про необхідність реєстрації позивача платником податку на додану вартість з 11.01.2017 року, а тому податковим органом неправомірно нараховані податкові зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 711152,02 грн. (20% від догоду в розмірі 3555760,09 грн.), а також не правомірно нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 25% від визначених контролюючим органом податкових зобов`язань (177788 грн.) у відповідності до п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Щодо відсотків по депозитам згідно договорів №2016/ДО008-001 від 07.11.2016 року, №2010/ГДД/008-014 від 07.11.2016 року в розмірі 5099,25 грн., суд взагалі вважає безпідставним нарахування на цей дохід податку на додану вартість з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 14.1.185, 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України постачанням послуг є будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Таким чином, кошти, що отримуються платником податків у вигляді відсотків на залишки коштів на банківському рахунку не відповідають визначенню постачання товарів чи послуг, а тому сума таких коштів до бази оподаткування ПДВ платника податку не включається.

Враховуючи всі вищезазначені обставини, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року є не правомірним та підлягає скасуванню судом.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.08.2019 року задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в м. Києві № від 14.08.2019 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04116, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 8902,14 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА