Справа № 160/10374/25
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 березня 2026 року

м. Київ

справа №160/10374/25

адміністративне провадження №К/990/8898/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Єресько Л.О., Смоковича М.І.,

перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 160/10374/25 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 264/к від 13 лютого 2025 року «Про внесення змін до штату Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції»;

- визнати протиправним та скасувати наказ № 549/к від 18 березня 2025 року «Про призначення», яким було призначено ОСОБА_2 на посаду начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року вимоги позову задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №918/к від 06 травня 2025 року «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 07 травня 2025 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 07 травня 2025 року.

Зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплатити позивачу різницю у грошовому забезпеченні по відношенню до середнього заробітку, що була недоплачена в період часу з 20 березня 2025 року по 07 травня 2025 року.

Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 травня 2025 року по 29 жовтня 2025 року у розмірі 281 065,75 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року допущено до негайного виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 160/10374/25 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 07 травня 2025 року та в частині стягнення з Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 48 182,70 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року та ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року залишено без змін.

Не погоджуючись із такими судовими рішеннями, Міністерство юстиції України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів".

За змістом частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

На підставі частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В касаційний скарзі відповідач з посиланням на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частин першої та другої статті 68 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про національну поліцію» з урахуванням додатку 7 до Указу Президента України від 05 травня 2020 року № 166/2020 «Про перелік посад, що підлягають заміщенню особами вищого начальницького складу, та граничних спеціальних звань за цими посадами в Державній кримінально-виконавчій службі України» та у взаємозв`язку з приписами пункту 17 частини третьої статті третьої Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Також в касаційній скарзі Міністерство юстиції України зазначає про відсутність правового механізму переведення особи, що займає посаду, яка заміщується особами вищого начальницького (офіцерського) складу на посаду державної служби, а тому потребує надання Верховним Судом висновку щодо необхідності, у такому разі, пропонування працівнику крім посад рядового і начальницького складу посад категорії державної служби.

Обґрунтування скаржником щодо наявності підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328- 330, 334, 335, 338 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2026 року у справі № 160/10374/25 за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

2. Витребувати справу № 160/10374/25 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

4. Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді Л. О. Єресько

М.І. Смокович