Справа № 160/33625/25
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮркова Е.О.
за участі секретаря судового засіданняВолок А.О.,
представник позивача представник відповідача Бабій О.М., Сліпець С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ТЕХ», Товариство з обмеженою відповідальністю «42 ОІЛ», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
25 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" в особі представника Бабій Олени Михайлівни, через систему "Електронний Суд" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з вимогами:
Ухвалою суду від 27.11.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання 24.02.2026 року прибули представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача вимоги позову підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, наведені у позові.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що у період з 28.08.2024 року по 11.09.2025 року Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, відповідно до п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, на підставі наказу № 3137-п від 24.07.2024 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Сінергія-Груп» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2019 року по 30.06.2024 року, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
За результатами перевірки складено акт від 18.09.2025 р. №4024/04-36-07-02/36441431, у висновку якого зазначено про встановлення порушень, зокрема:
1. п.7 П(С)БО 16 «Витрати», п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 644 834 грн., у т.ч. за 2020 рік у сумі 2 574 921 грн., за 2021 рік у сумі 69 913 грн..;
3. п.120-1.1, п.120-2.2 ст.120-1, п.201.10 ст.201, п. 89 та п. 90 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України буде застосовано штрафну санкцію за нереєстрацію/несвоєчасну реєстрацію податкових накладних;
4. п.п.16.1.5 п.16.1 ст.16, абз.1, п.121.1, ст. 121, п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України буде застосовано штрафну санкцію за ненадання документів у ході проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СІНЕРГІЯ-ГРУП».
На підставі акта перевірки №4024/04-36-07-02/36441431 від 18.09.2025 р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області 22.10.2025 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу (підпункт 134.1.1 статті 134 Податкового кодексу України).
Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України).
У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1 статті 189 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.
На дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (пункт 201.1 статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, у разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення..
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (пункт 2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ та витрат є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), а також формування витрат необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення податкових повідомлень-рішень, суд зазначає, що висновки акта перевірки №4024/04-36-07-02/36441431 від 18.09.2025 р. гуртуються на нереальності господарських операцій позивача з постачальниками ТОВ «42 ОІЛ» та ТОВ «СЕРВІС ТЕХ».
Таким чином, надаючи оцінку правомірності винесення податкових повідомлень-рішень, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та контрагентами-постачальниками ТОВ «42 ОІЛ» та ТОВ «СЕРВІС ТЕХ».
Так, ТОВ «СІНЕРГІЯ-ГРУП» як покупцем було укладено з ТОВ «42 ОІЛ» (постачальник) договір поставки № 231219 від 23.12.2019 року, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість на умовах, обумовлених в цьому договорі. Згідно п.1.2 договору, найменування товару згідно накладних. Кількість і асортимент товару, що постачається, вказуються у видаткових накладних на товар, що мають силу специфікації, складених на підставі заявок на постачання товару покупця, які є невід`ємними частинами договору (п.1.3 договору).
За фактом постачання товару ТОВ «42 ОІЛ» було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 4 від 08.01.2020 р., № 2 від 01.09.2020 р., № 17 від 16.01.2020 р., № 5 від 02.09.2020 р., № 4 від 16.11.2020 р., № 23 від 20.01.2020 р., № 6 від 03.09.2020 р., № 5 від 16.11.2020 р., № 24 від 22.01.2020 р., № 4 від 08.04.2020 р., № 10 від 04.09.2020 р., № 6 від 17.11.2020 р., № 16 від 09.09.2020 р., № 18 від 10.09.2020 р., № 11 від 22.04.2020 р., № 12 від 23.04.2020 р., № 31 від 26.12.2019 р., № 13 від 27.04.2020 р., № 32 від 27.12.2019 р., № 14 від 27.04.2020 р., № 33 від 27.12.2019 р., № 15 від 28.04.2020 р., № 16 від 29.04.2020 р., № 17 від 30.04.2020 р., № 17 від 23.11.2020 р., № 18 від 23.11.2020 р., № 19 від 24.11.2020 р., № 31 від 19.02.2020 р., № 33 від 21.02.2020 р., № 40 від 29.01.2020 р., № 41 від 30.01.2020 р., № 44 від 31.01.2020 р., № 43 від 26.02.2020 р.
ТОВ «СІНЕРГІЯ-ГРУП» як замовником було укладено з ТОВ «СЕРВІС ТЕХ» (виконавець) договір про надання послуг № 14/05-1 від 14.05.2020 року, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити ці послуги, перелік яких визначений в актах виконаних робіт.
Пунктом 2.1 договору визначено, що виконавець зобов`язаний надати послуги з пакування, друку, ремонту та технічного обслуговування обладнання та інші послуги.
За фактом постачання послуг ТОВ «СЕРВІС ТЕХ» було складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні: № 1 від 16.06.2020 р., № 1 від 01.07.2020 р., № 1 від 03.08.2020 р., № 2 від 17.06.2020 р., № 2 від 01.07.2020 р., № 2 від 03.08.2020 р., № 3 від 18.06.2020 р., № 3 від 03.07.2020 р., № 3 від 03.08.2020 р., № 4 від 18.06.2020 р., № 4 від 07.07.2020 р., № 4 від 04.08.2020 р., № 5 від 18.06.2020 р., № 5 від 07.07.2020 р., № 5 від 04.08.2020 р., № 2 від 22.05.2020 р., № 6 від 22.06.2020 р., № 6 від 08.07.2020 р., № 6 від 04.08.2020 р., № 1 від 21.05.2020 р., № 7 від 22.06.2020 р., № 7 від 10.07.2020 р., № 7 від 05.08.2020 р., № 3 від 25.05.2020 р., № 8 від 22.06.2020 р., № 8 від 14.07.2020 р., № 8 від 05.08.2020 р., № 4 від 27.05.2020 р., № 9 від 23.06.2020 р., № 9 від 15.07.2020 р., № 9 від 06.08.2020 р., № 5 від 29.05.2020 р., № 10 від 23.06.2020 р., № 10 від 16.07.2020 р., № 10 від 06.08.2020 р., № 11 від 23.06.2020 р., № 11 від 17.07.2020 р., № 11 від 06.08.2020 р., № 12 від 24.06.2020 р., № 12 від 17.07.2020 р., № 12 від 06.08.2020 р., № 13 від 24.06.2020 р., № 13 від 17.07.2020 р., № 13 від 07.08.2020 р., № 14 від 24.06.2020 р., № 14 від 20.07.2020 р., № 14 від 07.08.2020 р., № 15 від 24.06.2020 р., № 15 від 10.08.2020 р., № 15 від 07.08.2020 р., № 16 від 24.06.2020 р., № 16 від 20.07.2020 р., № 16 від 10.08.2020 р., № 17 від 25.06.2020 р., № 17 від 21.07.2020 р., № 17 від 10.08.2020 р., № 18 від 25.06.2020 р., № 18 від 22.07.2020 р., № 18 від 10.08.2020 р., № 19 від 25.06.2020 р., № 19 від 22.07.2020 р., № 19 від 11.08.2020 р., № 20 від 25.06.2020 р., № 20 від 23.07.2020 р., № 20 від 11.08.2020 р., № 21 від 25.06.2020 р., № 21 від 24.07.2020 р., № 21 від 11.08.2020 р., № 22 від 25.06.2020 р., № 22 від 24.07.2020 р., № 22 від 11.08.2020 р., № 23 від 25.06.2020 р., № 23 від 27.07.2020 р., № 23 від 12.08.2020 р., № 24 від 25.06.2020 р., № 24 від 27.07.2020 р., № 24 від 12.08.2020 р., № 25 від 29.07.2020 р., № 25 від 13.08.2020 р., № 26 від 30.07.2020 р., № 26 від 13.08.2020 р., № 27 від 31.07.2020 р., № 27 від 14.08.2020 р., № 28 від 14.08.2020 р., № 29 від 14.08.2020 р., № 30 від 17.08.2020 р., № 31 від 17.08.2020 р., № 32 від 18.08.2020 р., № 33 від 18.08.2020 р.
Допитаний 24.02.2026 року в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показав, що у спірний період займав посаду директора ТОВ Сервіс Тех, яким було укладено договір від імені ТОВ «СЕРВІС ТЕХ» про надання послуг №14/05-1 з замовником ТОВ «СІНЕРГІЯ-ГРУП». Вказані роботи - ремонт та технічне обслуговування обладнання, послуги пакування, послуги допоможні пов`язані з пакуванням були надані працівниками ТОВ Сервіс Тех; також ОСОБА_1 здійснювався особистий нагляд за роботами, що виконувались за договором, доставка працівників до місця виконання робіт; оплата послуг була здійснена ТОВ «СІНЕРГІЯ-ГРУП» через банк безготівковим розрахунком; робота підприємства була припинена у 2022 року, у зв`язку з пандемією та втратою вигоди.
Суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з контрагентами (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Навпаки, документально доведено виконання зобов`язань щодо отримання та оплати товару.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, контрагенти позивача ТОВ «42 ОІЛ» та ТОВ «СЕРВІС ТЕХ» були зареєстровані як юридичні особи, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
При цьому, відповідачем не наведено будь-яких посилань на наявність актів податкових органів документальних або зустрічних перевірок підприємств та/або рішень судів, якими було б встановлено відсутність господарських операцій у спірний період.
Також в акті перевірки не наведено інформації про наявність судових рішень, щодо визнання укладених правочинів недійсними.
Суд зазначає, що відсутність у контрагента позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року № К/9901/873/18.
Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 808/1507/16 дійшов висновку, що сам факт наявності вироків, особливо тих, які ухвалені на підставі угод у кримінальному провадженні, на дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладеного з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Також суд не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладеного договору та специфіку придбаних товарів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару та послуг у ТОВ «42 ОІЛ» та ТОВ «СЕРВІС ТЕХ» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Суд звертає увагу на те, що неприпустимість притягнення до відповідальності одного суб`єкта господарювання за неправомірні дії іншого підтверджується практикою Європейського Суду з прав людини. На сьогоднішній день, при вирішенні спорів з податковими органами можуть бути застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), Булвес АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, в пункті 7.1 рішення у справі Булвес АД проти Болгарії Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: ...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Вищенаведений висновок Європейський Суд з прав людини повторно підтвердив у рішенні по справі Бізнес СепортСентре проти Болгарії, пунктом 23 якого зазначено, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес СепортСентре) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі Федорченко та Лозенко проти України висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення поза розумними сумнівом. Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Отже, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

Наявні у матеріалах справи документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Отже, під час судового розгляду позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товару та послуг, їх використання в господарській діяльності, підтверджено виконання умов укладених договорів, надано докази факту виконання договірних зобов`язань та відповідних розрахунків за укладеними договорами.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що висновки акта перевірки №4024/04-36-07-02/36441431 від 18.09.2025 р., які ґрунтуються на нереальності правовідносин з вказаними контрагентами-постачальниками, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, відсутності належних доказів правомірності прийнятих відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень №2 від 22.10.2025 форми «Р» на суму 2 644 834 грн.; № від 22.10.2025 форми «Р» на суму 11 676 951,25 грн.; № від 22.10.2025 форми «ПН» на суму 20 400 грн.; № від 22.10.2025 форми «ПС» на суму 1 020 грн. - підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 24 224,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 2116 від 21.11.2025 року.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 24 224,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному з 04.03.2026 по 11.03.2026, розгляд справи здійснено 12.03.2026.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 139, 242-244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (вул. Данила Галицького, буд. 2А, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл., 49102; ІК в ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005; ІК в ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕРВІС ТЕХ» (вул. Гоголя, буд. 83, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69000; ІК в ), Товариство з обмеженою відповідальністю «42 ОІЛ» (пл. Солом`янська, буд. 2, м. Київ, 03035; ІК в ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: №2 від 22.10.2025 форми «Р» на суму 2 644 834 грн.; № від 22.10.2025 форми «Р» на суму 11 676 951,25 грн.; № від 22.10.2025 форми «ПН» на суму 20 400 грн.; № від 22.10.2025 форми «ПС» на суму 1 020 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, буд. 17-А, м. Дніпро, 49005; ІК в ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія-Груп" (вул. Данила Галицького, буд. 2А, м. Дніпро, Дніпровський р-н, Дніпропетровська обл.,49102; ІК в ) понесені позивачем судові витрати в сумі 24 224 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 12 березня 2026 року.

Суддя Е.О. Юрков