Справа № 160/19582/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників процесу (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування розпорядження,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що контролюючим органом розпорядження про анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами прийняті за відсутності факту порушення та правових підстав, а тому є необґрунтованим та протиправним, оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів по встановленню місцезнаходження платника податків, крім того, позивачу, або особам що здійснюють розрахункові операції не були вручені копії направлення на проведення податкової перевірки, наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Також, звертав увагу суду, що дія ліцензії припиняється шляхом прийняття органом ліцензування, який надав відповідну ліцензію, рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, натомість, контролюючим органом прийнято розпорядження про анулювання ліцензії.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу в адміністративній справі, встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
Також ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити дію розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №385 від 05.06.2025 в частині анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, до набрання законної сили рішенням суду.
Не погодившись з ухвалою суду від 10.07.2025 про задоволення заяви про забезпечення позову, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Третього апеляційного адміністративного суду, в якій просив скасувати вказану ухвалу та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Згідно відзиву на позовну заяву контролюючий орган заперечив щодо задоволення позовних вимог, зазначив що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було винесено саме рішення про припинення дії ліцензій від 05.06.2025 № 385 на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, а не розпорядження про анулювання ліцензій від 05.06.2025 №385, яке визначено позивачем предметом спору. Також відповідач вказав, що здійснивши виходи за адресами, де позивач здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами, посадові (службові) особи контролюючого органу почули від продавчинь, які працювали на цих господарських об`єктах, що ФОП ОСОБА_1 їм невідомий та фінансово-господарську діяльність за цими адресами не здійснює, ці обставини зафіксовані в актах про неможливість проведення перевірок, що є достатньою підставою для припинення ліцензій позивача.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач вказав, що зі змісту витягів зі спірного розпорядження вбачається, що видані позивачу ліцензії були анульовані на підставі п. 10 ч. 2 ст. 46 Закону України № 3817-IX, а не припинені. Також позивач зазначив, що на його адресу не надходили ані акт про відсутність суб`єкта господарювання за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, ані мультимедійні докази на підтвердження факту відсутності платника податків за місцем провадження діяльності, яка підлягає ліцензуванню, тобто належні та допустимі докази на підтвердження вказаного факту у контролюючого органу відсутні. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області не було вжито жодних заходів по встановленню місцезнаходження платника податків, що, на думку позивача, свідчить про те, що посадові особи Головного управління ДПС у Дніпропетровській області навіть не намагалися встановити місцезнаходження позивача.
До того ж, позивач вважає, що з метою дотримання вимог Закону України № 3817-IX, відповідач повинен був прийняти саме розпорядження про припинення дії ліцензій, а не розпорядження про анулювання ліцензій, що підтверджує недотримання відповідачем вимог ст. 46 Закону України № 3817-IX.
Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
03.04.2024 ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області.
Основним та єдиним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 за кодом КВЕД є 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах.
Наказами ГУ ДПС у Дніпропетровській області №3148-п, №3154-п, №3155-п, №3153-п, №3150-п, №3151-п, №3149-п, №3158-п, №3157-п, №3162-п, №3163-п, №3159-п, №3160-п, №3161-п від 12.05.2025 на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спорту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) інших нормативних актів, контроль за якими покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області призначено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресами здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі тютюновими виробами.
Здійснивши виходи за адресами:
посадові особи контролюючого органу встановили відсутність позивача за місцями проведення господарської діяльності.
У зв`язку із відсутністю позивача за вищенаведеними адресами, контролюючим органом складені акти «Про неможливість проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » від 21.05.2025 №1351/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1353/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1354/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1355/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1349/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1348/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1350/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1360/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1361/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1362/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1363/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1364/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , №1365/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , 1366/04-36-09-02/ НОМЕР_1 , які мають ідентичний зміст.
Зокрема, за висновками актів, з метою вручення копії наказу та пред`явлення направлення на проведення фактичної перевірки, посадовими особам Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 20.05.2025 здійснено виїзди за наведеним вище адресами та встановлено відсутність ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Крім того продавці місць ведення господарської діяльності повідомили, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) їм не відомий та фінансово господарську діяльність за цими адресами не здійснює. Враховуючи вищевикладене, провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за наведеними вище адресами з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, не є можливим.
Вказані акти про неможливість проведення перевірки доставлені позивачу у його електронний кабінет платника податків.
Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу про припинення дії ліцензій на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами та вважаючи його протиправним позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995р. №481/95ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України.
Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.
Правове регулювання видачі та анулювання виданої суб`єкту господарювання ліцензії, зокрема на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі, визначає стаття 15 Закону №481/95-ВР.
Відповідно до приписів цієї статті, оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.
Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі, зокрема, встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
У відповідності до положень ч. 8 ст.46 №481/95-ВР у разі адміністративного оскарження рішення територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, вносяться посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем скасування рішення територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
У разі судового оскарження рішення територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності відомості про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення, вносяться посадовою особою відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику (у разі якщо ліцензія видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику), до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня за днем отримання таким територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, рішення суду, яке набрало законної сили та прийняте на користь ліцензіата.
Орган ліцензування у день внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального відомостей про те, що ліцензія вважається діючою з дати її припинення за результатом адміністративного або судового оскарження, направляє ліцензіату витяг із зазначеного реєстру в електронній формі у порядку, встановленому статтею 42 Податкового кодексу України.
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.
Згідно з пунктом 80.7 пункту 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Відповідно до абзацу четвертого пункту 81.2 статті 81 ПК України у разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до п.10 ч.2 ст.46 Закону № 3817-IX підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, серед іншого, факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.
У разі встановлення факту відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, ця норма застосовується, якщо така уповноважена особа не з`явилася на місце зберігання протягом двох годин після встановлення такого факту посадовими особами податкового органу, що зафіксовано у відповідному акті.
До актів, передбачених цим пунктом, обов`язково долучається мультимедійна інформація щодо фіксації зазначених фактів технічними приладами та/або технічними засобами, що здійснюють або мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, та/або засобами фото- і кінозйомки, відеозапису.
У разі встановлення факту відсутності ліцензіата за місцезнаходженням дія всіх наявних у ліцензіата ліцензій припиняється.
За змістом ч.7 ст.46 Закону № 3817-IX рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, прийняте територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, може бути оскаржено в адміністративному порядку, передбаченому Податковим кодексом України, або в судовому порядку, а рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, прийняте центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - в судовому порядку.
Таким чином, для прийняття контролюючим органом рішення про припинення дії ліцензії суб`єкта господарювання на право оптової торгівлі пальним у порядку ст.46 Закону №3817-IX має бути встановлено та підтверджено відповідними доказами факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб за місцезнаходженням.
Під час розгляду справи судом встановлено, що спірне рішення прийнято відповідачем, зокрема, на підставі п. 10 ч. 2 ст. 46 Закону України № 3817-IX, у зв`язку з встановленням факту відсутності платника податків за місцем провадження діяльності встановленого в ході перевірки та зафіксованого у відповідних актах про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.
При цьому, відомості актів про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності платника податків, підтверджуються наданими відповідачем до матеріалів справи (в електронній формі через підсистему Електронний Суд) фото та відеофіксацією зазначених фактів технічними засобами.
Отже, наявні в матеріалах справи фото та відеодокази, разом з іншими письмовими доказами підтверджують висновки контролюючого органу про відсутність ФОП ОСОБА_1 в період з 12.05.2025 по 20.05.2025 за адресами здійсненням ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі тютюновими виробами, що є самостійною підставою відповідно до п.10 ч.2 ст.46 Закону № 3817-IX для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності.
Позивачем, в свою чергу, не надано до суду переконливих доказів присутності позивача за адресами зазначеними у ліцензіях, за якими складено акти про неможливість проведення перевірки.
Наказом ДПС України №470 від 04 вересня 2020 року затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків (далі - Методичні рекомендації), які розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та рекомендовано для застосування посадовими особами ДПС та її територіальних органів (далі органи ДПС) (з урахуванням визначених статтею 19-1 Кодексу функцій) при організації, проведенні та реалізації матеріалів документальних перевірок платників податків з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, фактичних перевірок щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання вимог законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а також тимчасово, на період до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, під час здійснення контролю за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки).
Положеннями пункту 1.4.5 вищезазначених Методичних рекомендацій визначено організацію роботи у разі неможливості проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням та передбачено, що у разі коли при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою та/або адресою об`єктів оподаткування) посадовими (службовими) особами територіального органу ДПС/апарату ДПС, невідкладно складається у двох примірниках у довільній формі та підписується акт про неможливість проведення перевірки, що засвідчує цей факт.
У такому акті рекомендується зазначати інформацію про дату встановлення факту та причини неможливості проведення перевірки (у тому числі у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою та/або адресою об`єктів оподаткування, у зв`язку з отриманням інформації оператора поштового зв`язку щодо неможливості вручення платнику податків або повернення без вручення письмового запиту територіальному органу ДПС/апарату ДПС про надання пояснень та їх документальних підтверджень, надісланого такому платнику податків з метою організації перевірки тощо), податкова адреса та/або адреса об`єктів оподаткування платника податків, за якою встановлено відсутність платника, інформацію про підстави для проведення перевірки (реквізити наказу, направлень тощо - зазначаються у випадку, якщо факт неможливості проведення перевірки встановлено після їх оформлення) та інші фактичні обставини, що засвідчують такі факти. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені у такому акті.
Підрозділ органу ДПС, який здійснює (очолює) перевірку та встановив неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників) за податковою адресою, протягом 2 робочих днів з дня, наступного за днем складання цього акта, доповідною запискою повідомляє про це керівника (його заступника) відповідного органу ДПС та готує запит на встановлення місцезнаходження платника податків.
До запиту додаються копія акта про неможливість проведення перевірки у зв`язку з відсутністю платника податків за податковою адресою, копія наказу про проведення перевірки (у разі його складання) та інші документи (або їх копії), що підтверджують відсутність платника податків за місцезнаходженням.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) органу ДПС, працівники якого здійснюють (очолюють) перевірку, реєструється та направляється у загальновстановленому порядку, визначеному відповідним нормативно-правовим актом до відповідного органу.
При отриманні органом ДПС від відповідного органу інформації щодо встановлення місцезнаходження платника податків, структурним підрозділом, який здійснює (очолює) перевірку (ініціатором запиту), вживаються заходи з організації та проведення перевірки платника податків, у разі отримання відповіді про невстановлення місця знаходження платника податків за його місцезнаходженням - вживаються заходи щодо встановлення місця знаходження платника податків до настання обставин, які унеможливлюють проведення відповідної перевірки (наприклад, у зв`язку з припиненням діяльності платника податків, спливом визначених законодавством термінів давності для проведення перевірки тощо).
У позовній заяві позивач вказує, що відповідач не надав жодних доказів виконання вказаної вище процедури, що, на думку позивача, підтверджує його позицію про неналежне оформлення матеріалів перевірки, а також те, що обставини, викладені в акт перевірки, які слугували підставою для ухвалення рішення про анулювання ліцензії, жодним чином не доведені.
Проте, суд оцінює критично такі доводи позивача, так як встановлені у цій справі обставини не спростовують того факту, що суб`єкт господарювання відсутній та не здійснює діяльності за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії.
До того ж, як зазначено у пункті 10 ч.2 ст.46 Закону № 3817-IX, підставою для прийняття органом ліцензування рішення про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності є, серед іншого, факт відсутності ліцензіата за місцезнаходженням та/або за місцем провадження діяльності, що зазначені в Єдиному реєстрі ліцензіатів та місць обігу пального та/або Єдиному реєстрі ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, факт відсутності уповноваженої особи за місцем зберігання, яке внесено до Єдиного реєстру місць зберігання за договорами про надання послуг із складського зберігання, встановлений контролюючим органом у ході перевірки та зафіксований у відповідному акті про відсутність ліцензіата та/або його уповноважених осіб.
Тобто, матеріалами справи підтверджено дотримання контролюючим органом приписів наведеної норми.
При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що контролюючий орган прийняв саме розпорядження про анулювання ліцензії, замість, передбаченого Законом № 3817-IX рішення про припинення ліцензії, що, на думку позивача є підставою для його скасування, оскільки, на думку суду, розпорядження про анулювання ліцензії за своєю суттю є рішенням контролюючого органу про припинення ліцензії.
Разом з тим, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16, Верховний Суд вказав, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення; певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: якщо внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або якщо допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності такі порушення не мають); ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним) або допущене порушення не впливає на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі). Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.
Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Верховний Суд також наголосив, що, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Отже, прийняття спірного рішення у формі розпорядження про анулювання ліцензії не вплинуло по суті на зміст самого рішення, та не є таким, що викривило або спотворило його суть.
До того ж, суд звертає увагу, що недоліки при оформленні матеріалів перевірки та прийнятті рішення від 06.06.2025 №387 «Про припинення дії ліцензії на право провадження відповідного виду діяльності» не впливають на суть вчиненого суб`єктом господарювання правопорушення.
Таким чином, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтоване припинення дії ліцензій на право провадження відповідного виду господарської діяльності, що була видана ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з чим спірне рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 05.06.2025 № 385 є таким, що прийняте відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача не спростовують вказаних висновків суду.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Судові витрати у вигляду судового збору розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 262, 295, 297 КАС України суд, -
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 09.03.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна