Справа № 420/41795/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складу головуючої судді Скупінської О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 17.12.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24 червня 2025 року № 44 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»;

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати з 16.06.2025 ОСОБА_1 періоди проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР з 05.08.1977 по 31.08.1977, з 06.07.1981 по 12.07.1990 до стажу державної служби;

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести з 16.06.2025 ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п.п. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», та провести перерахунок його пенсії із врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він досягнувши віку 65 років, 16.06.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перехід із пенсії по віку, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу». 24 червня 2025 року Позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.06.2025 № 44 про відмову у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.06.2025 № 44 зазначено, що стаж державної служби Позивача станом на 01.05.2016 становить 04 роки 08 місяців 03 дні. Період роботи з 18.01.1995 по 20.09.1996 на посаді інспектора-методиста Іллічівського районного 1 відділу освіти м. Одеси зараховано загальним стажем, оскільки не відноситься державної служби. до Враховуючи зазначене, Відповідач відмовив Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із відсутністю у Позивача станом на 01.05.2016 необхідного страхового стажу на посадах, віднесених до посад державної служби.

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області протиправним, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 22.12.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 ).

01.01.2026 від представника відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив (вх. №ЕС/145/26), в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування відзиву зазначили, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком, призначену за нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII. Пенсійне забезпечення державних службовців з 01.05.2016 регулюється Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

З огляду на вищезазначене, період роботи Позивача в органах місцевого самоврядування (період роботи з 18.01.1995 по 20.09.1996 на посаді інспектора-методиста Іллічівського районного відділу освіти м. Одеси) та проходження військової служби не зараховуються до стажу державної служби, оскільки робота/служба протягом вищезазначених періодів не відносяться до посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу». Відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) обрахованого по 31.12.2024, страховий стаж Позивача становить 46 років 04 місяці 10 днів, стаж роботи на посадах державної служби, відсутній, стаж держслужбовця станом на 01.05.2016 року складає 4 роки 8 місяців 3 дні. Отже стаж державної служби не відповідає вимогам, встановленим пунктом 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, тому відсутні підстави для призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону № 889-VIII.

Разом із вказаним відзивом надійшли витребувані судом докази.

Інших заяв по суті станом на момент розгляду справи до суду не надходило.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, письмових пояснень, клопотань, заяв по справі, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , досягнувши 65-річного віку, 16.06.2025 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області про перехід із пенсії за віком призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами якого прийнято рішення №44 від 24.06.2025 про відмову у перерахунку пенсії.

У вказаному рішенні зазначено, що «…Стаж держслужбовця ОСОБА_1 станом на 01.05.2016 року складає 4 роки 8 місяців 3 дні.

Період роботи з 18.01.1995 по 20.09.1996 на посаді інспектора-методиста Іллічівського районного відділу освіти м. Одеси зараховано загальним стажем, оскільки не відноситься до державної служби.

Враховуючи вищевикладене, право на призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 , згідно заяви від 16.06.2025 відсутнє.».

Не погоджуючись із рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №44 від 24.06.2025, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державу службу» (далі - Закон №3723-XII).

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ з 01.05.2016 втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10, 12 « Прикінцевих та перехідних положень» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01.05.2016 (дати набрання чинності Законом №889-VІІІ) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ зберігають лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною 9 статті 37 Закону №3723-ХІІ страховий стаж і стаж державної служби.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №676/4235/17.

Також вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі 687/545/17.

Як було встановлено судом вище по тексту, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» стало те, що посада інспектора-методиста Іллічівського районного відділу освіти м. Одеси не відносить до державної служби.

При дослідженні копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , встановлено наступні записи, зокрема:

(запис №16) 18.01.1995 призначений на посаду інспектора-методиста Іллічівського районного відділу освіти м. Одеси по переводу, 13 ранг державного службовця (наказ Ілліч.райВО №К/18 від 12.01.1995);

(запис №17) 20.09.1996 звільнений із займаної посади (наказ Іллічівського райВО №к/352 від 19.09.1996).

При цьому, в спірний період роботи з 18.01.1995 по 20.09.1996 ОСОБА_1 було присвоєно 13 ранг державного службовця.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Статтею 25 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (далі - Порядок, в редакції, чинній до 01.05.2016) визначались посади і органи, час роботи, в яких зараховується до стажу державної служби.

Згідно пункту 2 вказаного Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Так, у відповідному додатку викладено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до якого, серед інших, належать виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 23.09.1982 № 4073-X «Про відділи і управління виконавчих комітетів обласних, районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів Української РСР» встановлено Перелік відділів і управлінь виконавчих комітетів обласних, районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів Української РСР, до розділу II «Відділи і управління виконавчих комітетів районних Рад народних депутатів» якого віднесено відділ народної освіти.

Згідно Загальносоюзного класифікатора професій робітників, посад службовців та тарифних розрядів, затвердженого та введеного в дію постановою Держстандарту СРСР №016 від 27.08.1986 посади інспектора-методиста передбачені класифікатором посад службовців та відносяться до категорії посад спеціалістів.

Таким чином, період роботи позивача на посаді інспектора-методиста 18.01.1995 по 20.09.1996 зараховується до стажу державної служби.

Щодо зарахування періодів проходження військової служби у Збройних Силах СРСР з 05.08.1977 по 31.08.1977, з 06.07.1981 по 12.07.1990 до стажу державної служби, суд зазначає.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок №283), додатку до нього та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 3 Порядку №283 до стажу державної служби включався час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

При цьому до стажу державної служби осіб включаються усі види військової служби, які вони проходили у Збройних Силах та інших військових формуваннях України та колишнього СРСР до 01.05.2016.

Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно частини 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За змістом положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 12.10.1990, позивач в період з 25.08.1977 по 12.07.1990 проходив військову службу в Радянській Армії.

Вказане підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_3 від 06.08.1990, який наявний в матеріалах справи.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача і її військового квитка в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому спірний період має бути зарахований до стажу державної служби.

Відтак, суд констатує, що рішення відповідача в частині відмови у перерахунку пенсії є протиправним.

Підсумовуючи вищенаведене, суд акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 44 від 24.06.2025 щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу» та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 про перерахунок пенсії, відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування правомірності вчинення оскаржуваних дій відповідачем суду не наведено та не надано.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства та судову практику, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції № від 10.12.2025.

Відтак, суд вважає за доцільне стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 44 від 24.06.2025 щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.06.2025 про перерахунок пенсії, відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 );

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА