Справа № 160/24901/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- зобов?язати відповідача протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням суду подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовив позивачу у припиненні права постійного користування через наявність розпорядження Кабінету Міністрів України №541 від 13.06.2024. Позивач вважає, що має законне право на добровільну відмову від права користування земельними ділянками, а відповідач, як орган виконавчої влади зобов?язаний прийняти відповідний наказ про припинення права постійного користування при наявності такої добровільної відмови. Однак, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області після отримання листа позивача від 16.06.2025 року не прийняло наказ про припинення права постійного користування у визначений законом спосіб та строк, чим і вчинило протиправну бездіяльність. Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про припинення права постійного користування земельними ділянками свідчить про те, що відповідач не прийняв рішення, яке він уповноважений та зобов?язаний прийняти, а отже допустив бездіяльність, чим порушив майнові права та інтереси позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» 16.06.2025 звернулось до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з листом про добровільну відмову від права постійного користування зазначеними земельними ділянками.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Тотожна норма закріплена в частині 1 статті 1 Земельного Кодексу України.
Статтею 3 Земельного Кодексу України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Згідно із частиною 2 статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Відповідно до пункту є-1 частини 1 статті 15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, в тому числі розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Порядок набуття права власності чи користування визначений статтею 116 ЗК України, у відповідності до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Повноваження органів місцевого самоврядування чи органів державної виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 ЗК України.
Так згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Порядок отримання земельної ділянки у користування визначений статтею 123 ЗК України.
Згідно частин 1 - 3 статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі: проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

При цьому, підставами припинення права користування земельною ділянкою, визначеними статтею 141 Земельного кодексу України, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Отже, Земельний кодекс України визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 ЗК України). Підстави ж припинення права користування земельними ділянками унормовано статтею 141 цього Кодексу. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому у розумінні положень цієї статті припинення права користування земельною ділянкою не передбачає автоматичного переходу цього права до іншого суб`єкта господарювання.

Підставою для відмови зазначено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.06.2024 № 541 «Про вилучення і передачу земельних ділянок у постійне користування без зміни цільового призначення» земельні ділянки державної власності, що перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» (), включені до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які вилучаються з постійного користування державних підприємств, установ та передаються без зміни цільового призначення державному підприємству «Фонд аграрних інвестицій» у постійне користування. Таким чином, на теперішній час неможливо розглянути питання щодо припинення права постійного користування землею Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України».

Проте, дослідивши зміст даного розпорядження суд прийшов до висновку, що в ньому міститься вичерпний перелік земельних ділянок, які відповідно до статей 92, 122, 123 та 149 Земельного кодексу України вилучено з постійного користування державних підприємств, установ земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності згідно з додатком та передати їх у постійне користування державному підприємству "Фонд аграрних інвестицій" без зміни цільового призначення.

Відповідний перелік не містить інформації про вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001.

Проте, законодавчими актами України встановлено особливості підпорядкування підприємств, установ та організацій, які входять у відання Національної академії аграрних наук, використання та збереження їх майнового комплексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна» національні галузеві академії наук є державними науковими організаціями України, які здійснюють фундаментальні дослідження, організовують, проводять та координують прикладні дослідження у відповідних галузях науки.

Національна академія наук України, національні галузеві академії наук засновані на державній власності, фінансуються з Державного бюджету України, а також з інших, не заборонених законодавством України, джерел фінансування.

У віданні Національної академії наук України та національних галузевих академій наук перебувають установи, організації, підприємства (далі - організації, що віднесені до відання Національної академії наук України та національних галузевих академій наук) згідно з переліком, що затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Національної академії наук України та національних галузевих академій наук.

Майновий комплекс національних галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи, що обліковуються на балансах відповідних національних галузевих академій наук і організацій, віднесених до їх відання, і які закріплені державою за національними галузевими академіями наук у безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом (ст. 2 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна»).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» до складу національних галузевих академій наук входить, у тому числі, і НААН України, яка є самоврядною науковою організацією, заснованою на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну та приватну власність належать земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до Статуту Національної академії аграрних наук України (п.п. 1, 5), Національна академія аграрних наук України - це самоврядна наукова організація, заснована на державній власності, що є державною організацією, створеною як неприбуткова державна бюджетна установа. НААН є юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, інші печатки та штампи, необхідні для ведення діловодства; фінансується за рахунок коштів державного бюджету, установ, організацій та підприємств, вітчизняних та іноземних замовників робіт, грантів, інших джерел, не заборонених законом.

Згідно п. 6 Статуту, основним завданням НААН є наукове забезпечення розвитку галузей агропромислового комплексу, що передбачає зокрема здійснення фундаментальних наукових досліджень, організацію, проведення і координацію прикладних наукових досліджень у сфері агропромислового комплексу, які спрямовуються на здобуття нових знань про закономірності функціонування існуючих та створення новітніх біологічних і фізичних об??єктів, їх взаємодії та впливу на навколишнє природне середовище, а також розроблення на базі зазначених знань наукових продуктів для інноваційного розвитку агропромислового комплексу, використання яких сприятиме збільшенню обсягів виробництва конкурентоспроможної продукції. НААН України відповідно до законодавства та вказаного Статуту користується земельними ділянками, що надаються їй у постійне користування згідно з вимогами земельного законодавства (п. 91 Статуту НААН України).

Таким чином, частиною 3 статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їхнього майна», пунктом 94 Статуту НААН України визначено, що вилучення земельних ділянок наукових установ, підприємств і організацій НААН України та припинення права постійного користування ними може здійснюватися лише за згодою Президіі НААН України відповідно до Земельного кодексу України. Зміна цільового призначення та припинення права постійного користування земельними ділянками наукових установ, підприємств та організацій НААН України, що віднесені до особливо цінних земель, допускається лише для розміщення на них об?єктів, що визначені Земельним кодексом України, та в порядку, встановленому законодавством.

Доказів погодження НААН України питання щодо припинення права постійного користування земельними ділянками :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001 матеріали справи не містять.

Крім цього, відповідно до п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23.11.2021 №603 (далі - Положення), Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Згідно із п. 4 Положення у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутні повноваження щодо припинення права постійного користування шляхом вилучення земель та скасування державних актів на право постійного користування землею, а підпунктом 33 п. 4 визначено, що Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області вносить у встановленому порядку до органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування клопотання щодо припинення права користування земельною ділянкою відповідно до закону.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими устатті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 9 Положення у Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Головне управління в межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, приписами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні зазначеного питання повинно прийматися у формі наказу організаційно-розпорядчого характеру.

Відсутність наказу про припинення права користування або про відмову у припиненні права користування свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, лист про добровільну відмову від права користування земельними ділянками належним чином не розглянуто та відповідне рішення за розглядом такої заяви не прийнято, а лише листом позивача повідомлено, про неможливість розглянути лист позивача про добровільну відмову від права користування земельними ділянками.

Чинне законодавство не наділяє відповідача в межах своїх повноважень приймати нормативні та інші акти у формі листів. В іншому випадку такі дії кваліфікуються, як протиправні щодо неприйняття рішення про добровільну відмову від права користування земельними ділянками чи про її відмову.

Таким чином, відсутність рішення відповідача про добровільну відмову від права користування земельними ділянками чи про її відмову свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстави для задоволення позову.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС Українив адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно достатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо не розгляду по суті заяви ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» від 16.06.2025 про добровільну відмову від права постійного користування 16 земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001.

З метою належного захисту прав, судом враховано частину 2 статті 9 КАС України, відповідно до якої суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до першого абзацу частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Натомість, другий абзац частини четвертої вказаної статті передбачає, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отож з метою належного захисту прав позивача суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та вирішив зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» від 16.06.2025 року про добровільну відмову від права постійного користування 16 земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001.

Щодо позовної вимоги про подання звіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 Кодексу адміністративного судочинства України, за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.

Здійснивши системний аналіз положень КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, а отже наділений правом, а не закріпленим обов`язком, під час прийняття рішення у справі.

Зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на не наведення заявником аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів, як встановлення судового контролю і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення в даній справі, шляхом подання звіту про виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть в подальшому очікуваного результату, або, що відповідач буде створювати перешкоди для виконання такого рішення.

Заявник не навів жодних обґрунтувань та не надав жодних доказів, які б підтверджували необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, а тому суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній частині.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо не розгляду по суті заяви ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» від 16.06.2025 про добровільну відмову від права постійного користування 16 земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ДП «НВД АФ «Наукова» НААН» від 16.06.2025 року про добровільну відмову від права постійного користування 16 земельними ділянками з кадастровими номерами: :01:015:0001, :01:020:0001, :01:020:0004, :02:003:0124, :02:008:0001, :02:010:0001, :02:011:0002, :02:067:0043, :02:067:0044, :02:092:0002, :02:105:0027, :02:013:0001, :01:010:0001, :02:032:0003, :01:045:0002, :01:060:0001.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Державного підприємства «Науково-виробнича дослідна агрофірма «Наукова» Національної академії аграрних наук України» судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська