Справа № 400/13561/25
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12 березня 2026 р.справа № 400/13561/25

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомТериторіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області, вул. Олексія Вадатурського, 14, м. Миколаїв, 54005,

до відповідачаВідділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056,

проскасування постанови про накладення штрафу від 15.12.25 р. ВП № 79583715

В С Т А Н О В И В:

Територіальне управління Служби судової охорони у Миколаївській області (далі - позивач або ТУ ССО у Миколаївській області) звернулось з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 15 грудня 2025 р. ВП № 79583715.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15 грудня 2025 р. при примусовому виконанні виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 5 березня 2024 р. у справі № 400/13944/23, у виконавчому провадженні № 79583715, відповідачем винесено постанову про накладення на ТУ ССО у Миколаївській області штрафу в розмірі 5 100 грн. за невиконання рішення суду. Позивач стверджує, що невиконання ним рішення суду обумовлене не протиправною бездіяльністю чи недбалістю, а включно відсутністю фінансування, що виключає можливість притягнення його до відповідальності.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав відзив, в якому позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Відзив аргументовано тим, що на виконанні у Відділі знаходиться виконавчий лист, за яким ТУ ССО у Миколаївській області зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24 лютого 2022 р. до 18 липня 2022 р. в розмірі 30 000 грн., щомісячно, а з 19 липня 2022 р. до 20 січня 2023 р. у розмірі до 30 000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць. Оскільки дане рішення ТУ ССО у Миколаївській області не було виконано, спірною постановою на боржника накладено штраф в розмірі 5 100 грн.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського міжрегіонального Міністерства юстиції України (далі - відповідача або Відділ) подав заяву, в якій просив замінити первісного відповідача на Відділ, у зв`язку з реорганізацією органів державної виконавчої служби, яке ухвалою суду було задоволено.

Відповідач відзиву не подав, будь-яких клопотань до суду від нього не надходило.

Як передбачено ст. 159 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд не вбачає підстав вважати неподання відповідачем відзиву в даній справі, як визнання ним позову.

Відповідно до ст. 162 ч. 6 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі наведеної норми, суд розглядає справу за відсутності відзиву відповідача, на підставі поданих позивачем доказів.

На підставі ст. 205 ч. 9 КАС України, справа розглянута в письмовому провадженні.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 5 березня 2024 р. Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 400/13944/23, згідно з яким ТУ ССО у Миколаївській області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану за період з 24 лютого 2022 р. до 18 липня 2022 р. в розмірі 30 000 грн., щомісячно, а з 19 липня 2022 р. до 20 січня 2023 р. у розмірі до 30 000 грн. пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.

13 листопада 2025 р. відповідачем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищенаведеного виконавчого листа.

15 грудня 2025 р. відповідач склав акт державного виконавця, згідно з яким позивач не подав документи, які свідчать про виконання ним рішення.

15 грудня 2025 р. відповідач виніс спірну постанову про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн. на ТУ ССО у Миколаївській області за невиконання без поважних причин рішення суду.

Отже, спірні правовідносини між сторонами склались з приводу наявності законних підстав для накладення штрафу за невиконання рішення суду.

Відповідно до ст. 63 ч. 1-3 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 75 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, як ст. 63, так і ст. 75 Закону України Про виконавче провадження пов`язують право виконавця накласти на боржника штраф за невиконання рішення, лише за умови відсутності поважних причин для невиконання, а тому перед накладенням штрафу відповідач зобов`язаний встановити якими саме причинами обумовлено невиконання боржником рішення та надати їм оцінку за критерієм поважності.

Як слідує з поданих позивачем доказів, а саме з листів Служби судової охорони, невиконання ТУ ССО у Миколаївській області рішення суду у справі № 400/13944/23, обумовлено вкиключно відсутністю достатнього фінансування таких потреб і позивач, як розпорядник коштів нижчого рівня, вжив вичерпні заходи для отримання додаткового фінансування, про що свідчать систематичні звернення начальника ТУ ССО у Миколаївській області до голови ССО про виділення додаткових коштів для виконання низки рішень Миколаївського окружного адміністративного суду.

Суд відзначає, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення слід розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.

Відсутність фінансування є непереборною для позивача обставиною, яка позбавляє його можливості виконати рішення суду.

У зв`язку з цим, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить скасувати спірну постанову, але відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 2 КАС України, яка встановлює способи судового захисту, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень є одним нерозривним способом захисту. Цій нормі кореспондують положення ст. 245 ч. 2 п. 2 КАС України в частині повноважень суду при вирішення спору - у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи викладене, спірна постанова підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

За приписами ст. 139 ч. 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд виходить з того, що в даній справі ТУ ССО у Миколаївській області діє не як суб`єкт владних повноважень, адже не здійснює по відношенню до відповідача владних управлінських функцій, а звернення з цим позовом зумовлене захистом порушених прав позивача, як сторони виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 р. у справі № 815/4246/17.

Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 2 422,40 грн. Доказів понесення інших судових витрат сторони не подавали.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати у виді судового збору присуджуються позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Олексія Вадатурського, 14, м. Миколаїв, 54005, ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) задовольнити.

2. Постанову про накладення штрафу від 15 грудня 2025 р. у виконавчому провадженні № 79583715, визнати протиправною та скасувати.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в АРК та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (просп. Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) на користь Територіального управління Служби судової охорони у Миколаївській області (вул. Олексія Вадатурського, 14, м. Миколаїв, 54005, ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз