Справа № 620/3230/25
Суддя: Олена ЛУКАШОВА
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року Чернігів Справа № 620/3230/25

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Лукашової О.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Транс СМ" до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Транс СМ» звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (форма «Р») №UA34 від 16 вересня 2024 року та (форма «Р») №UA33 від 16 вересня 2024 року.

В обґрунтування позову зазначено, що в акті перевірки зроблено протиправний висновок про те, що за результатами перевірки встановлено заниження ставки ввізного мита та суми податку на додану вартість за митною декларацією від 22.12.2020 UA102030/2020/641266 через безпідставне застосування пільгової ставки ввізного мита, оскільки відповідач не міг керуватися лише власними припущеннями/висновками, щодо невідповідності задекларованих даних та/або наданих при декларуванні документів, посилаючись лише на якісь листи уповноважених органів Королівства Бельгії, які ніхто не бачив, і які не передбачені діючим законодавством, а тому висновки митниці, що викладені в акті перевірки, носять характер суб`єктивних припущень, не підкріплені належними доказами та фактично базуються на посиланні на не надання в рамках перевірки належних підтверджуючих документів, та на дані інформації начебто отриманої від митних органів Королівства Бельгія, що взагалі не передбачено чинним законодавством та прямо йому суперечить. Водночас декларант подав вичерпний перелік документів, що підтверджують митну вартість товарів, обраний метод розрахунку та пільгу.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Транс СМ» до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень - залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Транс СМ» задоволено. Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року скасовано, а справу № 620/3230/25 направлено до Чернігівського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду надано термін для подачі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою від 09.10.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін відмовлено.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та до неї долучені неналежні докази, оскільки в ній йдеться про митну вартість, яка не була предметом перевірки у 2024 році, та не міститься позиції Позивача щодо непідтвердження преференційного походження спірного товару. Перевіркою встановлено, що сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності, про що свідчить графа 14 «Результати перевірки» сертифікату з перевезення товару EUR.l від 11.12.2020 № Е 5.580.303, який повернувся на адресу митниці разом з листом уповноваженого органу Королівства Бельгії від 23.12.2021 № б/н, у якій міститься відмітка «Х» в графі, яка вказує, що виконана перевірка довела, що сертифікат не відповідає вимогам щодо достовірності й правильності . Також у вказаній графі міститься дата, підпис та печатка уповноваженого органу Королівства Бельгії. Отже, оскільки під час проведення перевірки сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.580.303 встановлено, що такий виданий на спірний товар не відповідає визначенням в підпункті (b) пункту 1 статті 2 Доповнення I «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (підпункт (b) пункту 1 статті 2: «товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5»), то такий товар не може вважатися таким, що походить з Європейського Союзу та не підлягає митному оформленню із застосуванням преференційної (код пільги 410) пільги. В свою чергу, поданий Позивачем до митного оформлення за МД від 20.12.2020 № UA102030/2020/641266 сертифікат не може бути використаний для застосування преференції зі сплати ввізного мита «410» в рамках Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказу від 23.07.2024 №88-АГ у зв`язку з надходженням від уповноваженого органу Королівства Бельгія листа від 23.12.2021 №2021/N6A2N30/00020477/2 щодо не підтвердження преференційного походження товар) «сідельний тягач MERCEDES BENZ (модель ACTROS)», зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR.1 від 11.12.2020 №Е 5.850.303, згідно з Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, Доповнення І Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08.1 1.2017 № 2187-V11I та керуючись пунктом 7 частини 1 статті 336, статтею 345, пунктом 2 частини 2 статті 351, пунктами 9-12 та 9-34 розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України проведена документальна невиїзна перевірка дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ TPAHC CM» вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита за митною декларацією від 22.12.2020 №UA 102030/2020/641266 тривалістю 5 робочих дні з 07 серпня 2024 року.

Позивачу було направлено повідомлення від 23.07.2024 №7.11-2/19/13/3784 про проведення перевірки, яке було отримане 06.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення 319.

За результатами проведення документальної невиїзної перевірки відповідачем складено Акт перевірки від 27.08.2024 № 13/24/7.11-19-12/37804487 (далі акт перевірки від 27.08.2024).

За висновками акта перевірки від 27.08.2024 контролюючим органом встановлено неумисне порушення:

- підпункту «а» пункту 1 статті 15 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан євро- середземноморські преференційні правила походження, ратифікованої Законом України від 08.11.2017 №2187-VIII; частин 1, 3 статті 43, частин 4, 5 статті 280, частина 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 22.12.2020 UA102030/2020/641266, на суму 99 565,19 грн;

- пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого знижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість за митною декларацією від 22.12.2020 №UA102030/2020/641266 на загальну суму 19 913,04 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки від 27.08.2024 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 16.09.2024 №№ UA33, відповідно до якого згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу ІІ ПК України, пункту 123.2 статті 123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (крім лікарських засобів, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну) (код платежу 14070100) на загальну суму 21904,34 грн (за податковим та/або іншим зобов`язанням + 19913,04 грн; за штрафними (фінансовими) санкціями 1991,30 грн).

- від 16.09.2024 №№ UA34, відповідно до якого згідно із згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 глави 4 розділу ІІ ПК України, пункту 123.2 статті 123 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 15010100) на загальну суму 99565,19 грн (за податковим та/або іншим зобов`язанням +99565,19 грн). Штраф застосований на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України в розмірі 10% суми визначеного податкового зобов`язання.

Підставою для встановлення порушень слугували висновки контролюючого органу про відсутність підстав для звільнення від оподаткування ввізним митом товару за митною декларацією ІМ40ДЕ від 22.12.2020 № UA102030/2020/641266 на підставі сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303, виданого уповноваженим органом країни експорту експортеру «ELSOUKIEH ALI AE-AUTOMOBILE», застосовано тарифну преференцію зі сплати ввізного мита за кодом «410», так як за результатами перевірки уповноваженим органом Королівства Бельгія - сертифікат з перевезення товару EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303 є автентичним, проте експортером «ELSOUKIEH ALI AE-AUTOMOBILE» не надано документів, що підтверджують статус преференційного походження зазначеного у ньому товару, тобто не підтверджено преференційне походження товару, вказаного у даному сертифікаті відповідно до Угоди про асоціацію між Україною та ЄС.

Позивач у порядку адміністративного оскарження 15.10.2024 подав скаргу до Державної митної служби України.

Рішенням про результати розгляду скарги від 19.12.2024 №1/10-06/8.19/8615 Держмитслужба залишила податкові повідомлення-рішення Чернігівської митниці від 16.09.2024 №№ UA34, UA33 без змін, а скаргу ТОВ «Глобал Транс СМ» від 15.10.2024 без задоволення.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Частиною 1 статті 1 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі МКУ) передбачено, що законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частини2 статті1 МКУ).

Відповідно до частини 1 статті 36 МКУ положення цього Кодексу встановлюють непреференційні правила щодо визначення країни походження товарів, що переміщуються через митний кордон України, з метою застосування:1) ставок мита, правил щодо його справляння до товарів, яким надається режим найбільшого сприяння, крім тарифних пільг (преференцій), встановлених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності; 3) інших заходів відповідно до вимог Світової організації торгівлі, пов`язаних із визначенням країни походження товару.

Відповідно до частини2 статті36 МКУ країною походження товару вважається країна, в якій: 1) товар був повністю отриманий; 2) товар був підданий останнім економічно обґрунтованим виробничим та технологічним операціям з переробки, що призвели до виробництва нового товару або є важливою стадією виробництва, за умови виконання в цій країні критеріїв достатньої переробки, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару або засвідчена декларація про походження товару, або декларація про походження товару, або сертифікат про регіональне найменування товару (частини1 статті41 МКУ).

Згідно із частиною 2 статті 36 МКУ країна походження товару заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення назви країни походження товару та відомостей про документи, що підтверджують походження товару, у митній декларації, крім випадків, якщо обов`язкове подання оригіналу такого документа для цілей визначення країни походження товару передбачено законами України або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини 1 статті 42 МКУ у разі переміщення товару через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: 1) на товари, до яких залежно від їх країни походження застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту", «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»; 2) якщо митним органом встановлено, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України; 3) якщо для цілей визначення країни походження товару це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 43 МКУ встановлено, що перевірка документів, що підтверджують країну походження товару, зазначених у статті 41 цього Кодексу, здійснюється відповідно до цієї статті після завершення митного оформлення.

Згідно із частиною 2 цієї норми у разі виникнення сумнівів щодо дійсності документів про походження товару та/або правильності відомостей, що в них містяться, зокрема щодо відомостей про країну походження товару, митний орган може перевірити факт видачі сертифіката та/або його зміст на веб-сайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, або звернутися у паперовій або електронній формі до такого компетентного органу (організації) із запитом про проведення перевірки автентичності документа про походження товару та відповідності походження товару правилам походження, встановленим цим Кодексом.

Товари, походження яких достовірно не встановлено, випускаються митним органом у вільний обіг на митній території України, за умови сплати ввізного мита за повними ставками Митного тарифу України (частина 2 статті 46 МКУ).

Частиною першою статті 257 МКУ передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до статті 278 МКУ датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Як передбачено абзацом першим частини 5 статті 280 МКУ ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно із абзацом другим частини 5 статті 280 МКУ до товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом третім цієї норми передбачено, що до решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до частини 1 статті 351 МКУ предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Пунктом другим частини 2 цієї норми передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження дотримання критеріїв походження або автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано приписами Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі ПКУ).

Пунктом 54.1 статті 54 ПКУ передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях (підп.54.3.6 п.54.3 статті 54 ПКУ).

Згідно із п.54.4 статті 54 ПКУ у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно із підпунктом «в» п.185.1 статті 185 ПКУ об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Законом України від 08.11.2017 № 2187-VIII Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (діла Регіональна конвенція), яка набрала чинності з 01.02.2018.

З метою застосування положень зазначеної Регіональної конвенції Підкомітетом Україна-ЄС з питань митного співробітництва прийнято Рішення від 21.11.2018 № 1/2018 про заміну Протоколу I, яке набрало чинності з 01.01.2019. Відповідно до статті 1 даного Рішення Протокол I замінюється текстом, викладеним у Додатку до цього Рішення.

Доповненням І до Регіональної конвенції визначено порядок дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження чи достовірності відомостей, що в них містяться. Зокрема, пунктом 1 та пунктом 2 статті 32 встановлено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED та інвойс, якщо був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши за необхідності причини запиту. Будь-які отримані документи і інформація , що вказують на недостовірність інформації наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 15 Доповнення І Регіональної конвенції, товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:

сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а;

сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку III b;

у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься «декларацією походження» або «декларацією походження EUR-MED»), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.

Відповідно до статті 16 Доповнення І Регіональної конвенції, сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-MED має бути виданий митними органами Договірної сторони- експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.

Статтями 31, 32 Доповнення І до Регіональної конвенції передбачено процедуру здійснення перевірки достовірності підтверджень походження товарів та правильності інформації, що в них міститься.

Відповідно до положень зазначених статей подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог Регіональної конвенції.

Таким чином, Регіональна конвенція надає уповноваженим органам право здійснювати перевірки підтверджень походження товарів після закінчення їх митного оформлення у країні імпорту як за наявності обґрунтованих сумнівів, так і вибірково.

Пунктом 2 статті 32 Доповнення І Регіональної конвенції визначено, що з метою реалізації перевірок митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути документ, що підтверджує походження, або його копію органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту.

Відповідно до п.3 статті 32 Доповнення І Регіональної конвенції перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.

Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам Конвенції (п.5 статті32 Доповнення І Регіональної конвенції).

Крім того, Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони» від 16 вересня 2014 року № 1678-VII, ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).

Статтею 33 Протоколу І Угоди врегульовано питання щодо перевірки підтверджень походження товару. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Судом встановлено, що позивачем було придбано в експортера «ELSOUKIEH ALI AE-AUTOMOBILE» сідельний тягач колісний MERCEDES BENZ ASTROS.

22.12.2020 позивачем до Північної митниці Держмитслужби подана митна декларація № UA102030/2020/641266 на товар «Сідельний тягач колісний 1 шт.: - марка MERCEDES BENZ; - модель ASTROS; - шасі/КУЗОВА WDB8973; - тип двигуна дизельний; - номер двигуна немає даних; колісна формула 4х2; - робочий об`єм циліндрів 12809 см3; - потужність 330 kw; календарний рік виготовлення 2016; - модельний рік виготовлення 2016; екологічний стандарт двигуна ЄВРО 6; - призначений для напівпричепів по дорогах загального користування; - бувший у використанні. Торгівельна марка MERCEDES BENZ. Виробник DAIMLER AG. Країна виробництва DE».

При митному оформленні вказаного товару, позивачем при поданні контролюючому органу митних деклараціях у графі 36 «Преференція» вказано цифровий код «410000000» на підставі сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303 (графа 44) та застосовано преференційну ставку ввізного мита. Відтак, ввізне мито було нараховано і сплачено за преференційними ставками від митної вартості в рамках дії норм статті 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції, що сторонами не заперечується.

Сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303 був виданий ретроспективно бельгійським митним агентом ATS BVBA.

В подальшому Державною митною службою України, з урахуванням наведених вище норм законодавства, було направлено на перевірку до уповноваженого органу Королівства Бельгія декларації про походження EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303.

Листом від 23.12.2021 № 2021/NSA2N30/00020477/2 уповноважений орган (Service Public Fedегal Finances), Брюсcель, Королівство Бельгія, повідомило Державну митну службу України, що Сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303, що неможливо підтвердити статус походження товару, через відсутність підтверджуючих доказів, наданих експортером (у цьому випадку бельгійським митним агентом ATS BVBA). Таким чином неможливе підтвердження того, що товар відповідає правилам преференційного походження, переліченим у положенням Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження. Відповідні товари на цей момент не відповідають вимогам преференційного режиму.

Також в графі 14 Сертифіката EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303 проставлена відмітка, що сертифікат не відповідає умовам щодо автентичності та правильності.

У проаналізованих листах компетентного митного органу іноземної держави на виконання положень статті 32 Доповнення І «Щодо визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Регіональної конвенції наявний однозначний та чіткий висновок про негативний результат перевірки щодо запитуваного Сертифіката EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303.

Отже, після завершення митного оформлення контролюючий орган (відповідач у справі) звернувся до уповноваженого органу Королівства Бельгія щодо підтвердження автентичності та правильності сертифіката з перевезення товару EUR.1, поданих позивачем до митного оформлення. За результатами проведення перевірки цих документів про походження товару, уповноваженим органом Королівства Бельгія надано відповідь, у якій зазначено, що товари вказані в сертифікатах з перевезення EUR.1 не підпадають під преференційний режим. В ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів.

Угодою та, зокрема, Протоколом І до Угоди передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей, зокрема, щодо країни походження, при ввезенні (пересиланні) на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган самостійно визначає базу оподаткування та податкові зобов`язання платника на підставі відомостей, зазначених у таких документах, безвідносно до завершення митного оформлення товарів та їх випуску.

Суд зазначає, що у спірних правовідносинах для вказаного товару преференційне походження є визначальним для проведення оподаткування.

Водночас, інформація про преференційне походження, зазначена в Сертифікаті EUR.1 від 11.12.2020 № Е 5.850.303, поданих митному органу, непідтверджена уповноваженим органом країни експортера.

Суд враховує, що у постанові від 11.08.2022 у справі №460/8509/21 Верховний Суд зазначив наступне: «Суди попередніх інстанцій установили, що після завершення митного оформлення контролюючий орган (відповідач у справі) звернувся до уповноваженого органу Республіки Польща щодо підтвердження автентичності та правильності декларацій інвойс, складених на інвойсах, та сертифікатів з перевезення товару EUR.1, поданих Товариством до митного оформлення. За результатами проведення перевірки цих документів про походження товару, уповноваженим органом Республіки Польща надано відповідь, у якій зазначено, що товари вказані в деклараціях про походження та сертифікатах з перевезення EUR.1 не підпадають під преференційний режим. В ході проведення перевірки експортер товарів не надав жодних доказів чи документів, що дозволяють застосувати преференційні правила походження товарів.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що компанія-експортер товару отримала сертифікати EUR.1 декларативно (повідомивши компетентні органи Республіки Польща про походження товарів з території ЄС), але в ході перевірки документально не змогла підтвердити походження вказаних товарів. Саме з цієї причини у вищевказаному листі-відповіді зазначено, що сертифікати EUR.1 є дійсними (видавалися), але не пройшли перевірку і не можуть застосовуватися для отримання товарами преференційного режиму.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши лист уповноваженого органу Республіки Польща № 2401-ІОА1.4331.78 від 24 вересня 2020 року, визнав, що він є достатнім доказом для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості, оскільки в матеріалах справи та перевірки не містяться докази походження товару з Європейського Союзу.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що зазначення Товариством відомостей про характеристики товарів (преференційне походження), які відрізняються від даних, отриманих від уповноважених органів іноземних держав (митний орган Республіки Польща), призвело до безпідставного застосування преференційних ставок ввізного мита, замість застосування повних ставок ввізного мита та сплати митних платежів.

…

Положення норм, які встановлюють вимоги до запиту митного органу країни імпорту не визначають обов`язкових умов щодо його оформлення в частині обґрунтування сумнівів, що виникли у контролюючого органу, а носять диспозитивний характер.

Крім того, як зазначає відповідач у відзиві на касаційну скаргу, що також підтверджено матеріалами справи, за 2018-2021 роки органами доходів та зборів та митними органами неодноразово направлялися запити до компетентних органів Республіки Польщі щодо перевірки автентичності та правомірності даних зазначених у документах компанії Мila.sp.z.о.о., а компетентні органи Республіки Польщі тричі надавали інформацію щодо не підтвердження преференційного походження товарів з території Польщі, які відправлялися в Україну компанією Мila.sp.z.о.о. На підставі вказаних документів Головним управлінням ДФС в Рівненській області та Поліською митницею Держмитслужби було проведено три документальні перевірки Товариства, за результатами яких встановлено безпідставне застосування преференційного режиму до товарів, як таких що походять з ЄС та, як наслідок, встановлено несплату ввізного мита при імпорті товарів у повному обсязі. Таким чином, відправник товарів компанія Мila.sp.z.о.о. жодного разу не надала митним органам Польщі належних документів про походження товарів з території ЄС та не підтвердила їх преференційне походження. За результатами перевірок позивачу направлялися податкові повідомлення-рішення, які після процедури адміністративного оскарження оплачені позивачем у повному обсязі.

Колегія суддів визнає, що наведені вище обставини обґрунтовують сумніви контролюючого органу щодо походження товару.

…

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що в межах спірних відносин митний орган діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а також обґрунтував свої твердження про порушення позивачем вимог частини другої статті 48, частини п`ятої статті 280, частини першої статті 281, частини першої статті 257 МК України, вимог пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 ПК України».

Наведене відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах від 26.04.2023 у справі № 260/4347/20, від 05.06.2024 у справі №380/2397/22 та від 11.02.2026 у справі №380/25552/24, які в силу положень частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує під час вирішення цієї справи.

Беручи до уваги зазначені правові висновки, а також встановлені обставини, суд дійшов висновку, що лист від 23.12.2021 №2021/NSA2N30/00020477/2 уповноважений орган (Service Public Fedегal Finances), Брюсcель, Королівство Бельгія, є належним доказом на підтвердження того, що товар, вказаний у поданих деклараціях, не має преференційного походження.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що позивач під час митного оформлення товару при поданні контролюючому органу митних декларацій застосував пільги, зазначаючи, що цей товар має преференційне походження, тобто, походить з країн Європейського Союзу, що у свою чергу не підтвердилось.

За наведених обставин, оскільки у відповідь на запит митного органу листом уповноваженого органу Королівства Бельгія не підтверджено преференційне походження товару, щодо якого виник спір, висновок відповідача про те, що у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при його розмитненні, є обґрунтованим.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 МК України).

Відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів (пункт 1 частини 1 статті 50 МК України).

Нормами пункту 2 частини 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини 4 статті 58 МК України Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Податкове зобов`язання може визначатися контролюючим органом і після завершення митного оформлення товарів та їх випуску, за результатами документальної перевірки.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 Податкового кодексу України).

Суд зауважує, що під час митного оформлення товару за митною декларацією від 22.12.2020 № UA102030/2020/641266 позивачем застосована умовно нарахована ставка 10% ввізного мита на товар. Вартість товару 29 000,00 EUR (за офіційним курсом Національного банку України на день митного оформлення 34,18110000 грн). Митна вартість транспортного засобу визначена за основним методом визначення митної вартості згідно статті 58 Митного кодексу України (далі МКУ) та складає 995 651,90 грн. Під час митного оформлення товару було умовно нараховано мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 020, спосіб сплати 06), в розмірі 99565,19 грн та податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб`єктами господарювання (код платежу 028, спосіб сплати 01), в розмірі 199 130,38 грн.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про безпідставність застосування позивачем преференцій під час декларування товару за митною декларацією від 22.12.2020 № UA102030/2020/641266 та умовного нарахування ввізного мита у зазначеній митній декларації, тому збільшення ввізного мита в сумі 99565,19 грн та ПДВ 19 913,04 грн ((995 651,90 + 99565,19)х20% - 199 130,38) є правомірним.

Щодо застосування до позивача штрафних санкцій, суд зазначає таке.

Податковим повідомленням-рішенням від 16.09.2024 №UA33 до позивача застосовані штрафні санкції в розмірі 10% на суму 1991,30 грн, на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у зв`язку збільшенням грошових зобов`язань за платежем ПДВ.

Пунктом 11 підрозділу 10 розділу XX ПК України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Відповідно до п. 123.1. статті 123 ПК України (в редакції, яка діяла на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У цій справі суд дійшов висновку про те, що митний орган правомірно збільшив грошове зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 19913,04 грн, що є підставою для застосування пункту 123.1 статті 123 ПК України, яке тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи.

Отже, відповідач правомірно застосував штрафні санкції передбачені пунктом 123.1 статті 123 ПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.09.2024 № UA34 та податкового повідомлення-рішення від 16.09.2024 № UA33 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Транс СМ» до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Транс СМ" (вул.Любченка,16, м.Чернігів, 14007, ).

Відповідач: Чернігівська митниця (просп.Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017, ).

Повний текст рішення складено 11.03.2026.

Суддя Олена ЛУКАШОВА