Справа № 240/1923/26
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

11 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/1923/26

категорія 106030200

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Приходько О.Г., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90, із визначенням розміру посадового окладу за 52 тарифним розрядом шляхом множення тарифного коефіцієнту посадового окладу 5,12 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2021 - 2025 роки, та із визначенням розміру окладу за військовим званням "полковник" шляхом множення тарифного коефіцієнту за військовим званням 0,84 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2021 - 2025 роки, та визначенням на їх підставі відповідно: надбавки за вислугу років - 50 %, надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 65 %, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 %, премії - 390 %, а також поточної індексації вказаного грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 18 серпня 2025 року включно, із урахуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язати відповідача нарахувати грошове забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХIІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90, із визначенням розміру посадового окладу за 52 тарифним розрядом шляхом множення тарифного коефіцієнту посадового окладу 5,12 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2021 - 2025 роки, та із визначенням розміру окладу за військовим званням "полковник" шляхом множення тарифного коефіцієнту за військовим званням 0,84 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2021 - 2025 роки та визначенням на їх підставі відповідно: надбавки за вислугу років - 50 %, надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 65 %, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 %, премії - 390 %, а також поточної індексації вказаного грошового забезпечення за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 18 серпня 2025 року включно, із урахуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення та його індексації;

- визнати протиправними дії відповідача щодо обрахунку грошового забезпечення без урахування підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року та його індексації, а також у невключенні до складу такого грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, обрахованого з врахуванням підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, його індексації, та з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести таку виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, обрахованого з врахуванням підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, його індексації, та з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану") у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 18 серпня 2025 року по день фактичної виплати.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року було продовжено позивачу строк усунення недоліків позовної заяви, встановлений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 26 січня 2026 року, для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом поза межами тримісячного строку в частині заявлених вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року, у якій вказати інші підстави для поновлення строку, надавши докази поважності причин пропуску цього строку (або нової редакції позовної заяви із вимогами у межах строку звернення до суду з цим позовом).

На виконання вимог суду представником позивача подано заяву про поновлення процесуального строку, у якій він зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа-відповіді відповідача від 19 грудня 2025 року за вих. № 305/5401. При цьому наголошує на тому, що відомості, вказані в грошовому атестаті, відповідають тому розміру грошового забезпечення, який отримувався позивачем перед звільненням, що не свідчить про правильність нарахування виплачених сум. Тобто при звільненні позивач не набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум з розшифровкою таких виплат за їх видами. Також зауважує на тому, що предметом спору не є обсяг і характер виплачених сум, а саме обсяг і характер, як переконує представник, недоплачених сум.

Визначаючись щодо достатності підстав для поновлення строку звернення до суду з цим позовом суд враховує правові висновки Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Предмет спору у справі № 460/21394/23 склав перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року, що уподібнює правовідносини у справі № 460/21394/23 зі спірними. Характерною особливістю спірних правовідносин у справі № 460/21394/23, як і у справі, що розглядається, є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) [19 липня 2022 року]. Судова палата зазначила, що спірний період [з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року у справі № 460/21394/23] умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" [19 липня 2022 року] та після цього.

Судова палата виснувала, що з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" [19 липня 2022 року] положення статті 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію статті 233 КЗпП України. Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").

З огляду на таке судова палата дійшла згоди у тому, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Виходячи з цього, судова палата резюмувала, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

У згаданій постанові Верховний Суд висловився про те, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку звернення до адміністративного суду з позовом відповідає вимогам частини другої статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Як звертав увагу суд в ухвалі від 26 січня 2026 року, в матеріалах позову міститься грошовий атестат ОСОБА_1 від 19 серпня 2025 року № 305/843, який у графі 14 "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую" містить підпис військовослужбовця, що доводить обізнаність позивача із виплаченими спірними сумами грошового забезпечення з отриманням грошового атестата при виключенні зі списків особового складу.

Покликання представника позивача на те, що про порушення прав позивачу стало відомо лише після отримання відповіді відповідача на адвокатський запит про проведення перерахунку грошового забезпечення за спірний період (19 грудня 2025 року за вих. № 305/5401), як і щодо відліку цього строку від направлення позивачем звернення від 19 жовтня 2025 року (як вказує представник), є безпідставним, оскільки, як виснував Верховний Суд у постанові від 04 жовтня 2024 року у справі № 200/1643/24 вирішуючи питання строку звернення до суду у справі за подібних зі спірними правовідносин, "дата отримання позивачем повідомлення про розмір нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, направленого відповідачем листом від 16 лютого 2024 року № 09/02/118, у відповідь на його заяву, не може слугувати відправною точкою для обчислення строку звернення із спірними вимогами, вона лише вказує на час, коли позивач почав вчиняти дії з метою реалізації свого права.".

Тому суд зауважує на тому, що суб`єктивне/власне розуміння правових наслідків дій/бездіяльності відповідача, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не можуть вважатися об`єктивною причиною, яка перешкоджає захищати свої права у строки, встановлені процесуальним законом.

На переконання суду, помилкове уявлення про відсутність порушення прав протягом тривалого періоду не може виправдовувати пасивної поведінки позивача та його процесуальної бездіяльності.

У своїх висновках суд виходить з того, що за положеннями статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в аспекті початку відліку строку звернення до суду законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

А тому, як вже суд звертав увагу представника позивача, зі змісту доданого до позову адвокатського запиту йдеться, з-поміж іншого, про нарахування посадового окладу та окладу за військовим званням позивача з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, як і інших спірних складових заявленого до перерахунку у позові грошового забезпечення упродовж періоду, визначеного у позові, з розрахунку 1762 грн. Як і у доданому до позову зверненні ОСОБА_1 (вказаного як від адвоката ОСОБА_2 ), датованого 18 жовтня 2025 року, й суд наголошує, йдеться про те, що "розмір посадового окладу та окладу за військове звання обчислений з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018", - у абзаці п`ятому цієї заяви. Тобто на момент звернення як і з цією заявою, так і з адвокатським запитом, позивач вже був обізнаним щодо розрахунку грошового забезпечення з прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, що, власне, підтверджено виданим при звільненні зі служби грошовим атестатом від 19 серпня 2025 року № 305/843.

А тому, як виснував Верховний Суд у постанові від 21 січня 2026 року у справі № 200/8730/24, на що суд вже звертав увагу представника позивача в ухвалі від 16 лютого 2026 року, й аналогічних висновків доходить суд у цій справі вирішуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду із заявленими вимогами, - направлення позивачем до відповідача заяви та отримання листа не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Суд повторює, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, й при цьому слід виходити не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти. Й у цьому аспекті "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Суд зауважує, що при вирішенні питання строку звернення до суду враховується момент, коли особа фактично була обізнаною або ж мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

У цьому контексті суд зауважує, що Верховний Суд послідовно дотримується позиції, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Тож безпідставними видаються доводи представника позивача щодо необізнаності позивача до моменту отримання відповіді на ці звернення щодо обрахунку спірного грошового забезпечення, з приводу чого заявлено позов.

У конкретно цій справі суд враховує, що окрім перерахунку грошового забезпечення виходячи з поточного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачем заявлено вимогу щодо перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток у кількості 259 днів, яка (компенсація) за правилами пункту 3 розділу XXXI "Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби" Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, виплачується при звільненні з військової служби.

В аспекті обізнаності позивача щодо нарахованих та належних до виплати при звільненні з військової служби спірних сум грошової компенсації невикористаних відпусток слід враховувати й те, що у витязі з наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по стройовій частині) від 18 серпня 2025 року № 168 про виключення позивача зі списків особового складу також вказано про нарахування та виплату спірної грошової компенсації за невикористані дні відпусток при звільненні з військової служби, а відтак, отримавши нараховані кошти при звільненні, позивач був обізнаним щодо виплаченої грошової компенсації, й міг, за бажання, звернутись у встановлений законом строк до суду із відповідними вимогами. Принаймні жодних реальних обставин, які б слугували поважними причинами на заваді вчасного звернення до суду, представником позивача у поданих заявах не наведено, а судом не встановлено.

Таким чином, саме з отриманням грошового атестата при звільненні з військової служби й засвідченні виплаченого розрахунку грошового забезпечення підписом у графі 14 грошового атестата від 19 серпня 2025 рок № 305/843 "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтведжую" бере відлік трьохмісячний строк звернення до суду із заявленими вимогами щодо перерахунку грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року, а також щодо перерахунку грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 днів з відповідної компенсацією втрати частини доходів (як похідної вимоги), який сплинув, відповідно, 20 листопада 2025 року, тоді як позовну заяву подано до суду 14 січня 2026 року (позов здано на пошту; 20 січня отримано судом та внесено до системи авторозподілу).

На виконання вимог ухвал суду від 26 січня 2026 року та від 16 лютого 2026 року представником позивача подано заяву про поновлення строку звернення до суду, проте не подано суду жодних доказів на підтвердження поважних причин пропуску встановленого строку звернення до суду із заявленими вимогами у такій категорії спорів, як і не зазначено жодних доводів щодо будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду з цим позовом у межах встановленого тримісячного строку (вх. № 8713/26 від 06 лютого 2026 року та № 15339/26 від 04 березня 2026 року).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, за відсутності жодних доводів, як і доказів, на підтвердження у розумінні процесуального закону поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині заявлених позовних вимог за період за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року (у цей період входять й вимоги щодо перерахунку та виплати грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 дні та компенсації втрати частини доходів), суд, в частині означених вимог позивача, застосовує процесуальні наслідки, передбачені частиною другою статті 123 КАС України повертаючи позов у цій частині.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 240, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд -

ухвалив:

Визнати неповажними вказані представником ОСОБА_1 підстави для поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року.

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України в частині:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у нарахуванні грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90, із визначенням розміру посадового окладу за 52 тарифним розрядом шляхом множення тарифного коефіцієнту посадового окладу 5,12 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2022 - 2025 роки, та із визначенням розміру окладу за військовим званням "полковник" шляхом множення тарифного коефіцієнту за військовим званням 0,84 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2022 - 2025 роки, та визначенням на їх підставі відповідно: надбавки за вислугу років - 50 %, надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 65 %, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 %, премії - 390 %, а також поточної індексації вказаного грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року включно, із урахуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

- зобов`язання відповідача нарахувати грошове забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року за останньою займаною штатною посадою та тарифним розрядом відповідно до вимог статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХIІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90, із визначенням розміру посадового окладу за 52 тарифним розрядом шляхом множення тарифного коефіцієнту посадового окладу 5,12 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2022 - 2025 роки, та із визначенням розміру окладу за військовим званням "полковник" шляхом множення тарифного коефіцієнту за військовим званням 0,84 на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного Закону України про Державний бюджет України, відповідно, на 2022 - 2025 роки та визначенням на їх підставі відповідно: надбавки за вислугу років - 50 %, надбавки за особливості проходження служби у розмірі - 65 %, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності "особливої важливості" - 20 %, премії - 390 %, а також поточної індексації вказаного грошового забезпечення за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року та з 19 червня 2025 року по 18 серпня 2025 року включно, із урахуванням березня 2018 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум грошового забезпечення та його індексації;

- визнання протиправними дій відповідача щодо обрахунку грошового забезпечення без урахування підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року та його індексації, а також у невключенні до складу такого грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, обрахованого з врахуванням підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, його індексації, та з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести таку виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів (грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних щорічних та додаткових відпусток в загальній кількості 259 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, обрахованого з врахуванням підвищення мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року, його індексації, та з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану") у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 18 серпня 2025 року по день фактичної виплати.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.Г. Приходько