Справа № 160/5399/26
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу адміністративної справи на розгляд до іншого

адміністративного суду

10 березня 2026 рокуСправа № 160/5399/26

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), третя особа ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), третя особа ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС) щодо видачі ОСОБА_1 постійного посвідчення водія;

- визнати, що адміністративні правопорушення за постановами: ЗAB/3000498, ЗAB/3025647, ЗAB/2723625, ЗАB/3034557, ЗAB/2735998, ЗAB/2736387, ЗAB/2739519, ЗAВ/02726322, ЗAB/02732630, ЗAB/03034757 - не були вчинені ОСОБА_1 ;

- зобов`язати МВС видати ОСОБА_1 постійне посвідчення водія;

- вилучити з обліку ОСОБА_1 дані про вказані адміністративні правопорушення.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач, ОСОБА_1 , у 2023 році виїжджала за кордон на транспортному засобі Porsche Cayenne, державний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 . Для користування автомобілем власник оформив позивачу електронну довіреність у застосунку «Дія». Після повернення до України довіреність не була своєчасно деактивована, що сталося з технічних причин та ненавмисного як з боку ОСОБА_3 , так і з боку власника авто. У подальшому власник автомобіля користувався цим транспортним засобом, під час чого камерами автоматичної фіксації були зафіксовані адміністративні правопорушення. Частина постанов за вказаними правопорушеннями надійшла до застосунку ОСОБА_3 «Дія», хоча позивач не керувала транспортним засобом у моменти вчинення правопорушень, частина постанов за іншими правопорушеннями, але у той самий період надійшла власнику транспортного засобу. Після отримання штрафів ОСОБА_3 неодноразово зверталася до поліції: телефонувала, приходила особисто до відділів, пояснювала ситуацію, проте працівники поліції повідомили, що не можуть вирішити питання. Через необізнаність та відсутність інформації про можливість переадресації постанов власнику, ОСОБА_3 сплатила штрафи, котрі надійшли до неї, оскільки вважала, що це необхідна дія, щоб уникнути негативних наслідків. Внаслідок цього у ОСОБА_3 залишилась неможливість отримати постійне посвідчення водія, хоча позивач не керувала транспортним засобом у моменти вчинення порушення. Додатково ОСОБА_3 зазначила, що у неї наявні банківські виписки, які підтверджують, що у період сплати зазначених штрафів на її банківську картку надходили грошові кошти від власника транспортного засобу - ОСОБА_2 . Вказані кошти надходили безпосередньо перед або в день сплати штрафів, після чого з цих коштів здійснювалась їх оплата. Це свідчить про те, що фактично відповідальність за вчинені правопорушення визнавав власник транспортного засобу, а сплата штрафів мною носила виключно технічний характер та не є підтвердженням вини ОСОБА_3 . Також у банківських виписках видно, що 02.07.2023 року ОСОБА_3 купувала квитки на потяг з Києва у Дніпро та що у період отримання зазначених штрафів ОСОБА_3 була у Дніпрі. Зафіксовані постанови: 1. ЗАВ/03000498 Місце правопорушення: Р01 КИЇВ-ОБУХІВ 3+441 2. ЗAB/03025647 Місце правопорушення: Р01 КИЇВ-ОБУХІВ 3+441 3, ЗAB/02723625 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 97+297 4. ЗАВ/03034557 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 394+318 5. ЗАВ/02735998 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 158+305 6. ЗАВ/02736387 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 974627 7. ЗАВ/02739519 Місце правопорушення: Р01 КИЇВ-ОБУХІВ 3+461 8. 3AB/02726322 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 528+459 9. ЗАВ/02732630 Місце правопорушення: М06 КИЇВ-ЧОП 528+459 10. ЗАВ/03034757 Місце правопорушень: Р01 КИЇВ-ОБУХІВ 3+441 Всі ці правопорушення були вчинені не ОСОБА_3 , що остання може підтвердити фотографіями з геолокацією та часом, які свідчать, що у відповідні дні та години ОСОБА_3 перебувала в іншому місці та не мала фізичної можливості керувати автомобілем. У грудні 2024 року через сервіс «Дія» ОСОБА_3 замовила нове посвідчення подія, тому що спливав термін дії, однак отримала відмову, оскільки в системі відображається інформація про наявність у ОСОБА_3 більш ніж двох адміністративних правопорушень, що є перешкодою для видачі посвідчення водія відповідно до внутрішніх правил МВС. Таким чином, ОСОБА_3 фактично позбавлена можливості отримати постійне водійське посвідчення, що порушує мої права, передбачені Законом України «Про дорожній рух» та Конституцією України. Вказані постанови надійшли на ОСОБА_3 , хоча фактично позивач не керувала автомобілем у моменти вчинення правопорушень. На думку позивача, такі постанови виникли виключно внаслідок технічної помилки та невідкликаної електронної довіреності.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2026 року зазначена вище справа розподілена та передана судді Пруднику С.В.

Вирішуючи питання можливості відкриття провадження у справі за вказаною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положенням частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України); суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Адміністративна юрисдикція визначається Кодексом адміністративного судочинства України за допомогою трьох критеріїв, а саме: предметної (родової), інстанційної (функціональної) та територіальної (просторової) (підсудності).

Предметна юрисдикція визначена параграфом 1 Глави 2 Розділу І Загальні положення Кодексу адміністративного судочинства України. Так, згідно пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Предметом позову у даній справі є постанови про накладення адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, від 07.07.2023 року серії ЗАВ №02723625, від 07.07.2023 року серії ЗАВ №02726322, від 08.07.2023 року серії ЗАВ №02732630, від 08.07.2023 року серії ЗАВ №02735998, від 08.07.2023 року серії ЗАВ №02736387, від 09.07.2023 року серії ЗАВ №02739519, від 05.08.2023 року серії ЗАВ №03000498, від 07.08.2023 року серії ЗАВ №03025647, від 08.08.2023 року серії ЗАВ №03034557, від 08.08.2023 року серії ЗАВ №03034757 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Приписами пункту 1 ч. 1 статті 20 КАС України обумовлено, що місцевим загальним судам, як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно приписів ч. 1 статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що адміністративна відповідальність - це специфічне реагування держави на адміністративне правопорушення, що полягає в застосуванні уповноваженим органом або посадовою особою передбаченого законом стягнення до суб`єкта правопорушення

Адміністративна відповідальність це вид юридичної відповідальності, підставою для якої є адміністративне правопорушення.

Отже, спірні відносини, які виникли між сторонами справи, стосуються наявності або відсутності з боку позивача порушень приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення та, відповідно, правомірності прийняття відповідачем рішення у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Так, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини поняття «суд, встановлений законом» передбачає розуміння суду, як юрисдикційного органу, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Цей орган має бути встановлений законом. ЄСПЛ у рішеннях наголосив, що поняття «суд, встановлений законом», стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді («Coeme та інші проти Бельгії» №3249296, рішення від 22 червня 2000 року; «Gurov проти Молдови» №3645502, рішення від 11 липня 2006 року; «Олександр Волков проти України» №21722/11, рішення від 9 січня 2013 року; «DMD Group A.S. проти Словаччини» №1933403, рішення від 5 жовтня 2010 року; «Сокуренко і Стригун проти України» №№29458/04 та 29465/04, рішення від 20 липня 2007 року).

Згідно з статтею 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

За приписами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Отже, справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності розглядаються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Тому, беручи до уваги, що предметом розгляду та вирішення у даній справі є дії суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, даний спір предметно підсудний місцевому загальному суду як адміністративному.

За змістом частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи неповноважним складом суду є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду.

Згідно з частини першої статті 318 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Отже, порушення окружним адміністративним судом правил предметної підсудності є підставою для скасування судового рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Наведене дає підстави стверджувати, що процесуальний закон забороняє адміністративним судам розглядати справи, які йому предметно не підсудні, і зобов`язує його направити таку справу на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до вимог частини 1 статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 1 статті 29 КАС України передбачено, що суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , справа має бути передана до Шевченківського районного суду міста Дніпра для подальшого розгляду.

Керуючись ст. ст. 19, 20, 26, 29, 248, 256, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Передати адміністративну справу №160/5399/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях (філія ГСЦ МВС), третя особа ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії до Шевченківського районного суду міста Дніпра (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57).

Копію ухвали направити особі, які подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник