Справа № 520/30138/25
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 р. № 520/30138/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр. Соборний, 158б, м. Запоріжжя, 69057), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулася представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Запорізькій області щодо прийняття рішення № 58 від 18.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби роботу з 12.05.1994 року по 01.10.1997 року на Державну податкову інспекцію Нововодолазької райдержадміністрації;

- зобов`язати Головне управління ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем вчинені протиправні дії щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірні періоди роботи до стажу державної служби, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 залучено до участі у справі № 520/30138/25 в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ).

Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у відзиві на позовну заяву повідомило, що стаж державної служби ОСОБА_1 на 01.05.2016 становить 13 років 3 місяці 2 дні. Розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідки від 09.09.2025р. №4346ВС 4950,00 грн менше ніж розмір за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 5253,45грн. Довідка від 09.09.2025р. №4347ВС не підлягає врахуванню, оскільки на 01.05.2016 заявниця не має стажу 20 років на посадах віднесених до відповідних посад державної служби.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області у відзиві на позовну заяву виклало незгоду з позовними вимогами, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Керуючись приписами ст.171,257,262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до приписів ч.4 ст.229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, шо ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як отримувач пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.08.2022.

10.09.2025 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку пенсії «Перехід на пенсію за іншим Законом», а саме на пенсію за віком відповідно до Закону України « Про державну службу».

За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та прийнято рішення №58 від 18.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

В обґрунтуванні рішення про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії №58 від 18.09.2025 вказано, що стаж державної служби Барабаш Т.І. на 01.05.2016 становить 13 років 3 місяці 2 дні. Розмір пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідки від 09.09.2025р. №4346ВС 4950,00 грн менше ніж розмір за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 5253,45грн. Довідка від 09.09.2025р. №4347ВС не підлягає врахуванню, оскільки на 01.05.2016 заявниця не має стажу 20 років на посадах віднесених до відповідних посад державної служби.

Вважаючи, протиправним рішення відповідача, позивач звернулася з адміністративним позовом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним доказам, зазначає наступне.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ (далі - Закон 1058-ІУ) особі, яка маг одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до Закону № 889-VIII та постанови Кабінету Міністрів України № 622 від 14.09.2016 року «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІУ.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-Х1І (далі - Закон №3723-ХІІ) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок па загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями. - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

10 грудня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про державну службу» №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-УІІІ втратив чинність Закон України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-УІІІ визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності ним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-УІІІ для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р.. №52. ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 25 Закону №3723-ХІІ було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі -'Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до трудової книжки позивача НОМЕР_2 ,

- запис №17 від 12.05.1994: звільнена за переведенням ст.36 п. 5 КЗпП України, для роботи в Державній податковій інспекції Нововодолазької районної державної адміністрації на підставі наказу №53-г від 11.05.1992;

- запис №18 від 12.05.1994: Державна податкова інспекція Нововодолазької районної державної адміністрації зарахована з 3-місячним випробувальним терміном на посаду старшого державного податкового інспектору відділу збирання та стягнення податків з фізичних осіб управління податків та зборів на підставі наказу №26-Л-ДСК від 12.05.1994;

- запис №19 від 12.08.1994: прийнята присяга державного службовця на підставі Закону України "про державну службу";

- запис №20 від 27.03.1996: присвоєно звання інспектора третього рангу на підставі наказу №16-к від 27.03.1996;

- запис №21 від 25.02.1996: у зв`язку з ліквідацією державної податкової інспекції та утворенням державної податкової адміністрації звільнити в порядку перводу до державної податкової адміністрації в Нововодолазькому районі п.5 ст.36 КЗпП України на підставі наказу №88-Л-ДСК від 25.11.1996;

- запис №22 від 26.02.1996: зарахована до Державної податкової адміністрації в порядку переводу на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу стягнення податків з фізичних осіб на підстав наказу №22-Л-ДСК від 26.11.1996;

- запис №23 від 01.10.1997: звільнена з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі наказу №75-Л від 01.10.1997.

Суд зазначає, що Законом України "Про державну службу" № 889-УІІІ від 10.12.2015 року, ЗУ "Про державну службу" №3723-ХІІ та №509-ХІІ та Порядку №283 було передбачено зарахування до стажу державної служби роботу (службу) на посадах керівних працівників і спеціалістів в податкових органах.

Матеріалами справи підтверджено, що з позивач безперервно працювала в податкових органах у спірному періоді, прийняла присягу державного службовця 12.08.1994, обіймала відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері податкової політики), присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання у визначеному Законом від 25.06.1991 №1262-ХІІ порядку, одержувала заробітну плату за виконувану роботу за рахунок державного бюджету, а тому, на думку суду є наявні підстави для зарахування спірного періоду роботи (служби) в податкових органах до стажу державної служби.

При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом митної служби на посадах, на яких відповідно до закону присвоюватися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи та час досягнення зазначеного віку.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (далі - Порядок №839).

Згідно з пунктом 9 Порядку №839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.

Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.

За приписами пункту 4 Порядку №839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України №306 від 20 квітня 2016 року "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.

Тому посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.

Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, співвідношення з рангами державних службовців, розмір надбавок за спеціальне звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. У разі присвоєння посадовій особі спеціального звання відповідно до пункту 343.1 цієї статті надбавка за ранг державного службовця не виплачується.

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих. яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Отже, посадові особи податкових органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями із спеціальним статусом, а тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Суд вказує, що зазначена позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22 жовтня 2013 року у справі 21-340а13, в якій колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до етапі 37 Закону України "Про державну службу".

Проте, відповідачем при прийняті оскаржуваного рішення вказані обставини не взяті до уваги, що призвело до передчасного висновку про відсутність підстав для відмови позивачу у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Суд звертає увагу, що предметом спірних правовідносин у цій справі є правомірність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №58 від 18.09.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, прийнятого за наслідками розгляду її заяви від 10.09.2025 за принципом екстериторіальності.

При цьому сам принцип екстериторіальності, на який посилається відповідач, не звільняє орган Пенсійного фонду України, який безпосередньо розглянув заяву особи та прийняв рішення за результатами її розгляду, від обов`язку повно, всебічно та об`єктивно перевірити подані заявником документи, належним чином установити всі юридично значимі обставини та прийняти обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону. Застосування принципу екстериторіальності є лише організаційним механізмом опрацювання заяв, а не підставою для формального розгляду поданих документів або для ухилення від надання їм належної правової оцінки.

Як установлено судом, при зверненні із заявою про перехід на пенсію за іншим законом позивач фактично порушувала питання про врахування до стажу державної служби періоду її роботи в податкових органах з 12.05.1994 по 01.10.1997. Саме від правильного визначення цього періоду роботи залежить встановлення наявності чи відсутності у позивача необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016, а відтак і наявність права на переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

Однак зі змісту оскаржуваного рішення №58 від 18.09.2025 вбачається, що відповідач обмежився лише констатацією того, що стаж державної служби позивача на 01.05.2016 становить 13 років 3 місяці 2 дні, а довідка від 09.09.2025 №4347ВС не підлягає врахуванню, оскільки заявниця не має 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби.

Разом з тим, суд зазначає, що у рішенні відсутні будь-які обгрунтування, з яких саме підстав період роботи позивача у податковому органі з 12.05.1994 по 01.10.1997 не був зарахований до стажу державної служби, які саме документи досліджувалися відповідачем, яким чином оцінювався зміст записів трудової книжки позивача, відомості про складення нею присяги державного службовця, присвоєння їй відповідного звання та перебування на посадах старшого державного податкового інспектора і старшого державного податкового ревізора-інспектора.

Тобто оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування в частині неврахування спірного періоду роботи до стажу державної служби, а відтак не відповідає критеріям обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до принципів адміністративного судочинства та діяльності суб`єктів владних повноважень, останні зобов`язані діяти не формально, а добросовісно, розсудливо, пропорційно, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Натомість у даному випадку відповідачем фактично не здійснено належного дослідження документів, які мають істотне значення для вирішення питання щодо наявності у позивача права на переведення на пенсію державного службовця.

Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що документи, на які посилається позивач на підтвердження спірного періоду стажу, датовані після прийняття рішення про відмову у перерахунку пенсії, а тому не можуть бути враховані.

Вказані доводи не відповідають змісту покладених на орган Пенсійного фонду повноважень.

Суд зауважує, що у разі наявності у пенсійного органу під час розгляду заяви сумнівів щодо характеру роботи особи, правового статусу посади або правових підстав зарахування відповідного періоду до стажу державної служби, саме на суб?єкта владних повноважень покладався обов`язок з`ясувати ці обставини, витребувати необхідні документи, надати оцінку наявним відомостям, що є підставою для прийняття рішення по суті заявленого питання.

Натомість, відповідачем до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем належним чином досліджувалися усі істотні обставини під час розгляду заяви позивача.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача необхідного стажу державної служби.

Суд також відхиляє посилання відповідача на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не наділене повноваженнями щодо вирішення питання про зарахування спірного періоду до стажу державної служби, оскільки позивач перебуває на обліку в іншому територіальному органі Пенсійного фонду України.

Такі доводи є взаємовиключними, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, діючи за принципом екстериторіальності, розглянуло заяву позивача від 10.09.2025 та прийняло оскаржуване рішення №58 від 18.09.2025, яким фактично визначило відсутність правових підстав для переведення позивача на пенсію за Законом України «Про державну службу».

Отже, приймаючи рішення по суті звернення, відповідач не був позбавлений обов`язку перевірити всі обставини, від яких залежало вирішення питання про наявність у позивача відповідного права.

З огляду на встановлені обставини справи суд доходить висновку, що під час прийняття рішення №58 від 18.09.2025 відповідачем не було забезпечено повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви позивача, не надано належної оцінки документам, що підтверджують характер та правовий статус проходження позивачем служби у податковому органі у період з 12.05.1994 по 01.10.1997, не враховано положення законодавства, якими передбачено зарахування відповідних періодів роботи у податкових органах до стажу державної служби, а тому оскаржуване рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Разом з тим, надаючи оцінку заявленим позовним вимогам у частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби роботу з 12.05.1994 по 01.10.1997 на Державну податкову інспекцію Нововодолазької райдержадміністрації, суд зазначає наступне.

За правилами адміністративного судочинства суд здійснює контроль за законністю рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, однак не підміняє собою такий орган у здійсненні його дискреційних та владно-управлінських функцій, зокрема у частині первинної оцінки поданих особою документів, встановлення на їх підставі юридично значимих обставин та прийняття рішення за результатами розгляду відповідної заяви.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо призначення чи перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1), орган, що призначає пенсію, здійснює перевірку належного оформлення поданих документів, відповідності відомостей, наведених у заяві, даним паспорта та документів про стаж, а у разі виявлення розбіжностей (невідповідностей) фіксує їх та діє у спосіб, що забезпечує заявнику реальну можливість усунути такі розбіжності і підтвердити відповідні обставини.

Суд зауважує, що у спірних правовідносинах саме орган Пенсійного фонду України уповноважений надати оцінку всім поданим документам, визначити тривалість стажу державної служби позивача, перевірити наявність усіх передбачених законом умов для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» та прийняти відповідне рішення.

У даному випадку судом установлено саме порушення відповідачем процедури належного та повного розгляду заяви позивача, що призвело до прийняття передчасного і необґрунтованого рішення про відмову у перерахунку пенсії.

За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №58 від 18.09.2025 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.09.2025 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, зокрема щодо необхідності надання належної правової оцінки періоду роботи позивача з 12.05.1994 по 01.10.1997 у податкових органах як такому, що підлягає дослідженню при визначенні стажу державної служби.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, пр. Соборний, 158б, м. Запоріжжя, 69057), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 58 від 18.09.2025 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 за заявою №1639 від 10.09.2025.

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.09.2025 з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 березня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях