Справа № 826/8239/17
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8239/17 Суддя (судді) першої інстанції: О.С. ПЕТРЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного суду м. Києва, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: голова Святошинського районного суду м. Києва Ясельський Анатолій Михайлович про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, матеріальної допомоги на оздоровлення,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Святошинського районного суду м. Києва, ТУ ДСА України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - голова Святошинського районного суду м. Києва Ясельський А.М., у якій просила суд:

- доповнити наказ в.о. голови Святошинського районного суду м. Києва "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " пунктом 2 а наступного змісту: "Поновити ОСОБА_1 на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва з 23.06.2017",

- стягнути з ТУ ДСА України в м. Києві на користь ОСОБА_1 недоплачену частину середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.12.2018 по 18.08.2019 в розмірі 107989,00 грн, з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України,

- стягнути з ТУ ДСА України в м. Києві на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017, 2018 в розмірі 46655,00 грн, з відрахуванням при виплаті податків та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України.

Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалою від 30.06.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалою від 16.06.2022 заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог прийнято.

Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

На виконання вимог пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX та Порядку №399, на підставі Акту приймання-передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва від 09.01.2025, згідно супровідного листа КОАС від 05.03.2025 №01-19/3049/25 до Кіровоградського окружного адміністративного суду передано 689 судових справ, у тому числі адміністративну справу №826/8239/17.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 прийнято адміністративну справу до провадження, розпочато спочатку судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмову провадженні).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року, в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку у письмовому провадженні на 04.03.2026.

Розгляд апеляційної скарги 04.03.2026 не здійснювався, у зв`язку з перебуванням судді-члена колегії у відпустці та головуючого судді у відрядженні.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційних скарг, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Указом Президента України від 04.03.1998 №164/98, ОСОБА_1 призначена на посаду судді Радянського районного суду м. Києва строком на 5 років.

Відповідно до Указу Президента України №1004/2001 від 23.10.2001 та наказу від 01.11.2001, ОСОБА_1 переведена на посаду судді Святошинського районного суду м. Києва.

Постановою Верховної Ради України від 20.02.2003 №570, позивач обрана суддею Святошинського районного суду м. Києва безстроково.

Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 23.03.2017 № 592/0/15-17 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку", позивач звільнена з посади, на підставі п. 3 ч. 6 ст.126 Конституції України (т.1, а.с. 12-13).

Наказом Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2017 за №45/ос, позивач відрахована зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва /на наступний робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності/ (т.1, а.с.14).

Наказом Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2017 за №78/ос, позивач відрахована зі штату суддів Святошинського районного суду м. Києва з 22.06.2017, з проведенням відповідних виплат (т.1, а.с.14, зв. бік)

Позивач, не погоджуючись з рішенням ВРП, оскаржила його в судовому порядку.

Рішенням ВС у складі колегії суддів КАС від 04.03.2019 (справа №800/137/17), визнано протиправним та скасовано рішення ВРП від 23.03.2017 №592/0/15-17 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку" (т.1, а.с. 58-74). Зазначене рішення набрало законної сили 13.06.2019 /постанова Великої палати Верховного суду/ (т.1,а.с.76-88).

Наказом Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2019 за №155/ос "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " :

- скасовано наказ № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- скасовано п.1 наказу № 78/ос від 22.06.2017 "Щодо доповнення наказу № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до виконання обов`язків судді Святошинського районного суду м. Києва з 19.08.2019;

- повідомлено ОСОБА_1 про скасування наказу № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- внесено зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- встановлено судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з 19.08.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу відповідно до штатного розпису;

- проведено виплату судді ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22.06.2017.

У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що вона має бути поновлена на посаді з проведенням відповідних виплат.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що при обрахунку належної до виплати позивачу суддівської винагороди за час фактичного вимушеного прогулу, ТУ ДСА в м. Києві застосовано положення Порядку №100 (т.1,а.с.98-99), що свідчить про відсутність порушення її прав у вказаній частині.

Як зазначив суд, відсутність наказу про надання судді ОСОБА_1 щорічної відпустки (повної тривалості або її частини) з виплатою допомоги на оздоровлення, виданого головою або виконуючим обов`язки голови Святошинського районного суду м. Києва, ТУ ДСА України в м. Києві, як розпорядник бюджетних коштів щодо місцевих загальних судів м. Києва, не мало підстав для здійснення виплати допомоги на оздоровлення судді ОСОБА_1 , а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 вважає вказані висновки суду необґрунтованими та помилковими, оскільки:

- на підставі рішення Конституційного суду України з 04.12.2018 р., тобто в час коли позивач перебувала у вимушеному прогулі, розмір посадового окладу судді районного суду збільшився з 10 прожиткових мінімумів до 15 прожиткових мінімумів, однак вимушений прогул був виплачений, виходячи з посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, без урахування підвищення та застосування пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати;

- матеріальна допомога надається разом з надання чергової відпустки або її частини один раз на рік, і після поновлення на роботі позивач отримувала матеріальну допомогу при наданні відпусток відповідно в 2019, 2020, 2021 та в подальшому.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 126 Конституції України, встановлювалося, що незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Суддя обіймає посаду безстроково.

Підставами для звільнення судді є, зокрема: вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Пунктом 1 частини першої статті 131 Конституції України передбачалося, що в Україні діє ВРП, до відання якої належить внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад.

Спеціальним законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII.

Отже, спеціальним Законом, який регулює статус судді, його гарантії тощо, є Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів КАС від 04.03.2019 (справа №800/137/17), визнано протиправним та скасовано рішення ВРП від 23.03.2017 №592/0/15-17 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Святошинського районного суду м. Києва за вчинення істотного дисциплінарного проступку" (т.1, а.с. 58-74). Зазначене рішення набрало законної сили 13.06.2019 /постанова Великої палати Верховного суду/ (т.1,а.с.76-88).

Наказом Святошинського районного суду м. Києва від 16.08.2019 за №155/ос "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 " :

- скасовано наказ № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- скасовано п.1 наказу № 78/ос від 22.06.2017 "Щодо доповнення наказу № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- ОСОБА_1 вважається такою, що приступила до виконання обов`язків судді Святошинського районного суду м. Києва з 19.08.2019;

- повідомлено ОСОБА_1 про скасування наказу № 45/ос від 06.04.2017 "Про відрахування ОСОБА_1 зі штату суддів Святошинського районного суду міста Києва";

- внесено зміни до трудової книжки ОСОБА_1 ;

- встановлено судді Святошинського районного суду міста Києва ОСОБА_1 з 19.08.2019 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 70% від посадового окладу відповідно до штатного розпису;

- проведено виплату судді ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 22.06.2017.

Правовий статус судді та гарантії здійснення професійної діяльності регулюється винятково Конституцією України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Статтею 128 Конституції України, передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 125 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», припинення повноважень судді є підставою для припинення трудових відносин судді із відповідним судом, про що голова суду видає наказ.

З огляду на особливий статус судді, правове регулювання питання звільнення судді з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України (за наслідками дисциплінарного провадження), визначається винятково Конституцією України та спеціальними законами України «Про судоустрій та статус суддів» та Законом України «Про Вищу раду правосуддя», а не положеннями Кодексу законів про працю України. Тобто, на суддю, як на особу публічного права з особливим статусом не поширюються загальні норми трудового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №9901/94/21.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2022 року у справі №160/170/20 виклав правову позицію, згідно якої суддя, який фактично не здійснює правосуддя не має права на надбавку за вислугу років, навіть попри те, що не від його волі залежать підстави нездійснення своїх повноважень (як то незаконне звільнення з посади).

До аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 11 червня 2024 року по справі №380/2696/21, а також в аспекті включення до сум обрахунку надбавок за перебування на адміністративній посаді, за науковий ступінь та за доступ до державної таємниці. Крім того, Верховний Суд у вказаній справі зазначив про те, що посадовий оклад судді складається з базового розміру посадового окладу судді визначеного ч. 3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту, водночас застосування зазначеного регіонального коефіцієнта до посадового окладу безпосередньо пов`язується законодавцем із розташуванням суду, в якому суддя здійснює судочинство (тобто від кількості населення відповідного населеного пункту), а також із фактом здійснення суддею правосуддя у відповідному суді.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України, передбачено, що у разi звiльнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. Пiд час винесення рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно ухвалює рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу.

У разi винесення рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу середня заробiтна плата працiвниковi нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 8 лютого 1995 року №100.

При обрахунку належної до виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за час фактичного вимушеного прогулу, ТУ ДСА в м. Києві застосовано положення Порядку обчислення середньої заробітної плати №100 (т.1,а.с.98-99), що свідчить про відсутність порушення її прав у вказаній частині.

У контексті доводів апелянта про те, що матеріальна допомога надається разом з надання чергової відпустки або її частини один раз на рік, і після поновлення на роботі позивач отримувала матеріальну допомогу при наданні відпусток відповідно в 2019, 2020, 2021, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Приписи статей 45, 130 Конституції України, статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" й субсидіарне застосування положень Кодексу законів про працю України та законодавства про відпустки у їхньому системному взаємозв`язку свідчать про те, що допомога на оздоровлення є елементом гарантій конституційного права судді на відпочинок та належного матеріального забезпечення.

Водночас, як доцільно зауважив суд першої інстанції, право особи на відпочинок у формі щорічної основної відпустки є невідчужуваним та імперативно забезпечується відповідними правовими гарантіями обов`язковості надання відпустки або, у виняткових випадках, її грошовою компенсацією у встановленому законодавством порядку. Аналогічні ознаки властиві допомозі на оздоровлення судді, що виплачується у порядку статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", як нормативно визначеному елементу права на відпочинок.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 75 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 6 Закону України "Про відпустки", щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Порядок надання щорічних відпусток, який визначений нормами статті 10 Закону України "Про відпустки", також передбачає правило, що відпустка надається з прив`язкою до відповідного робочого року, відпрацьованого особою. Частиною десятою вказаної статті також встановлено, що щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

З моменту виникнення в особи права на щорічну основну відпустку за відпрацьований робочий рік, з урахуванням положень статті 10 Закону України "Про відпустки", за змістом статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у неї виникає право отримати таку відпустку, звернувшись до роботодавця, якому кореспондує безумовний обов`язок відповідно надати таку відпустку, що засвідчено нормативним формулюванням

Також, тлумачення нормативного припису статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" вказує на обов`язок забезпечити виплату суддівської винагороди та надати разом із щорічною основною відпусткою допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Таким чином, наявність у судді права на щорічну основну відпустку за відпрацьований рік, незалежно від порядку та строків його реалізації, передбачає обов`язкове надання йому допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу, незалежно від часу звернення із заявою про це.

Колегія суддів підкреслює, що як було встановлено судом першої інстанції, заяви про надання щорічної відпустки (повної тривалості або частини) від позивача за період 2017, 2018 роки не подавались, накази Святошинського районного суду м. Києва про надання судді ОСОБА_1 відпусток за період 2017, 2018 роки не складались та до ТУ ДСА України в м. Києві не надходили.

У постанові від 16.01.2023 у справі № 240/444/21, Верховний Суд виснував, що виплати, передбачені статтею 136 Закону № 1402-VIII, є однією з гарантій незалежності судді. При цьому єдиною необхідною умовою для виплати судді допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу Закон № 1402-VIII, який є спеціальним нормативно-правовим актом, визначає надання судді щорічної оплачуваної відпустки, Закон № 1402-VIII не містить будь-яких виключень з цього правила.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відсутність наказу про надання судді ОСОБА_1 щорічної відпустки (повної тривалості або її частини) з виплатою допомоги на оздоровлення, виданого головою або виконуючим обов`язки голови Святошинського районного суду м. Києва, ТУ ДСА України в м. Києві, як розпорядник бюджетних коштів щодо місцевих загальних судів м. Києва, не мало підстав для здійснення виплати допомоги на оздоровлення судді ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всі вимоги законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко