Справа № 320/48350/23
Суддя: Білоноженко М.А.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року м. Київ справа №320/48350/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа -Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, провулок Музейний, 2д, ), третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15-б, ), в якому просить суд:

- скасувати наказ №114-дп від 11.12.2023, виданий Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ), в якому наказано звільнити ОСОБА_1 з посади головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.12.2023 за порушення Присяги державного службовця, відповідно до частини п`ятої статті 66 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із вчиненням дисциплінарного проступку передбаченим пунктом 1 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» - порушення Присяги державного службовця;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з 11.12.2023;

- стягнути з Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2023.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що порушення, які були виявлені в ході перевірки, були усунуті позивачем 22.09.2023, шляхом скасування всіх виконавчих дій в межах ВП НОМЕР_2. Вважає, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності, відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача надав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що оскаржуваний наказ є правомірним та скасуванню не підлягає, оскільки винесений відповідачем за наслідками дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_2 , яким виявлено допущення нею дисциплінарного проступку, а відтак звільнення позивача за наслідками такого дисциплінарного провадження є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року до справи залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Третя особа пояснення відносно предмету спору до суду не надала.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2024 року витребувано від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії матеріалів дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_1 ; належним чином завіреної копії особової справи позивача; довідку про заробітну плату за два місяці, що передували місяцю звільнення; належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 20.12.2024 відповідачем були надані належним чином засвідчені матеріали виконавчого провадження НОМЕР_3 та копії матеріалів дисциплінарної справи щодо позивача. Решта матеріалів відповідачем до суду не надана.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.08.2023 на примусове виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий напис № 160 від 08.08.2023 року, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОБОЛОНЬ ІНВЕСТ ПЛЮС» 20 001 000, 00 грн.

Вищезазначений виконавчий документ надійшов за місцем фактичного проживання боржника - АДРЕСА_2 .

До заяви про відкриття виконавчого провадження не додано документального підтвердження проживання боржника на території Дніпровського району м. Києва.

11.08.2023 року позивачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

14.08.2023 державним виконавцем було внесено запис до ДРРП № 51360867, ДРОРМ 30752720 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

28.08.2023 року до Відділу надійшла заява представника боржника ОСОБА_3 - адвоката Дикого Ю.О. з додатками про передачу об`єктів нерухомого майна згідно переліку стягувачу в рахунок погашення боргу.

05.09.2023 до Відділу надійшов запит адвоката Полтавця І.В., що діє в інтересах ТОВ «КАНБУД», від 04.09.2023 вих. № 049, в якому зазначено, що 18.01.2022 року ухвалою Господарського суду міста Києва по справі № 910/14178/22 задоволено заяву ТОВ «КАНБУД» про забезпечення позову, а саме накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 на квартири згідно списку. Вищевказана ухвала залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанції. Також адвокатом було зазначено про ухвалення 12.07.2023 судом рішення по суті справи, задоволення позову ТОВ «КАНБУД» до ОСОБА_3

про стягнення коштів.

05.09.2023 державним виконавцем на адресу стягувача - ТОВ «Фінансова компанія Оболонь Інвест Плюс» було направлено лист про погодження передачі об`єктів нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

05.09.2023 та 06.09.2023 до Відділу надійшла згода стягувача ТОВ «Фінансова компанія Оболонь Інвест Плюс» щодо передачі об`єктів нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

06.09.2023 до Відділу надійшла заява представника боржника про передачу стягувачу арештованого майна боржника, а саме: 14 квартир згідно списку.

06.09.2023 державним виконавцем винесено постанову та акт про передачу об`єктів нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

22.09.2023 року начальником Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження, в якій встановлено, що вказане у заяві адвоката Дикого Ю.О. майно боржника обтяжене ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.01.2023 року у справі № 910/14178/22, в зв`язку із чим останній не мав права розпоряджатись вищевказаним майном та здійснювати будь-які дії щодо нього.

Даною постановою було визнано дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 такими, що вчинені з порушенням вимог ст. 4, 26, 27, 42, 56, 61 Закону України «Про виконавче провадження» та частини третьої розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та постановлено: скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.08.2023 № НОМЕР_2, винесену головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1. Зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 привести у відповідність до закону України «Про виконавче провадження» матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2.

Наказом № 93-дп від 31.01.2023 року Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо позивача було порушено дисциплінарне провадження.

11.12.2023 позивачем було отримано Наказ № 114-дп від 11.12.2023, виданий Центральним міжрегіональним управлінням міністерства юстиції (м. Київ), про накладення дисциплінарного стягнення та наказано звільнити позивача з посади головного Державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за порушення Присяги державного службовця, відповідно до частини п`ятої статті 66 та пункту 4 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII у редакції, на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно пункту 7 частини першої статті 2 Закону «Про державну службу» суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону України «Про державну службу» підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення, є дисциплінарним проступком.

Частиною першою статті 66 Закону України «Про державну службу» передбачено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до частини п`ятої статті 66 Закону України «Про державну службу» звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

За приписами статті 68 Закону України «Про державну службу» дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В»: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Відповідно до частин першої, другої, дев`ятої - одинадцятої статті 69 Закону України «Про державну службу» для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», утворює керівник державної служби у кожному державному органі. Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч. 1статті 75 Закону №889-VIII, перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Частиною 1статті 74 вказаного Закону передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення (частини перша і друга статті 77 Закону №889-VIII).

Згідно з п.36 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №1039, за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (керівника державної служби).

Відповідно до ч.ч.1-3ст.77 Закону України «Про державну службу» рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

З аналізу викладеного вбачається, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Матеріалами справи підтверджено, що 11.08.2023 на примусове виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов виконавчий напис №160 від 08.08.2023 року, виданий приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОБОЛОНЬ ІНВЕСТ ПЛЮС» 20 001 000, 00 грн.

Вищезазначений виконавчий документ надійшов за місцем фактичного проживання боржника - АДРЕСА_2 .

При цьому, до заяви про відкриття виконавчого провадження не було додано документального підтвердження проживання божника на території Дніпровського району м. Києва.

Суд звертає увагу, що частиною 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - ЗУ «Про виконавче провадження») передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно пункту 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 (далі -Інструкція) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Відповідно до вимог пункту 10 частини четвертої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Всупереч вимогам пункту 3 Розділу III Інструкції , позивач не повернула стягувачу пред`явлений не за місцем виконання виконавчий напис, а 11.08.2023 винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2.

14.08.2023 позивачем внесено запис до ДРРП №51360867, ДРОРМ 30752720 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно божника.

Також, в матеріалах виконавчого провадження міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 14.08.2023 № 342715531, сформована головним державним виконавцем відділу ОСОБА_1., відповідно до якої встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно та міститься обтяження приватного виконавця Генного Д.А., накладене постановою про арешт майна боржника від 20.01.2023.

Тобто, станом на 14.08.2023 позивачу було відомо про наявність обтяження щодо нерухомого майна боржника.

В подальшому, 28.08.2023 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві надійшла заява представника божника ОСОБА_3 - адвоката Дикого Ю.О. з додатками про передачу об?єктів нерухомого майна, згідно переліку, стягувачу в рахунок погашення боргу.

05.09.2023 до відділу надійшов запит адвоката Полтавця І.В., що діє в інтересах ТОВ «КАНБУД», від 04.09.2023 вих. № 049, в якому зазначено, що 18.01.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва по справі № 910/14178/22 задоволено заяву ТОВ «КАНБУД» про забезпечення позову, а саме накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 на квартири згідно списку.

Вищевказана ухвала залишена без змін судами апеляційної та касаційної інстанції.

Крім того, адвокатом було зазначено про ухвалення 12.07.2023 судом рішення по суті справи, яким позов ТОВ «КАНБУД» до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено.

Відповідно до вказаного запиту адвокатом заявлено вимогу про надання документів (копії виконавчого напису та постанови про відкриття виконавчого провадження).

05.09.2023 позивачем на адресу стягувача - ТОВ «Фінансова компанія Оболонь Інвест Плюс» направлено лист про погодження передачі об`єктів нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

05.09.2023 та 06.09.2023 до Відділу надійшла згода стягувача ТОВ «Фінансова компанія Оболонь Інвест Плюс» щодо передачі об`єктів нерухомого майна в рахунок погашення боргу.

06.09.2023 до Відділу надійшла заява представника боржника Дикого Ю.О. про передачу стягувачу арештоване майно божника, а саме: 14 квартир згідно списку.

06.09.2023 державним виконавцем винесено постанову та акт про передачу об`єктів нерухомого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно абзацу другого частини 7 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт.

На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Окрім цього, частиною третьою статті 50 Закону встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Проте, як свідчать матеріали перевірки, попри володінням інформацією про наявність встановлених обмежень щодо розпорядження божником власним майном, зокрема, з огляду на накладені приватним виконавцем Гненним Д.А. арештів (номер запису про обтяження 49030944, 49031230, 49031486, 49031648, 49031907, 49032061, 49032236, 49032365, 49032442, 49032494, 49032649, 49032700, 49032741, 49032792), на виконання ухвали Господарського суду м. Києва від 18.01.2023 у справі № 910/14178/22 та повідомлення адвоката Полтавця I.В. від 04.09.2023 про застосування судом заходів забезпечення позову, всупереч вимогам статей 18, 26, 50, 56 Закону, позивачем було проведено виконавчі дії стосовно передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Вказані дії позивача призвели до неправомірного переходу права власності на 14 об`єктів нерухомого майна, а саме: на квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; квартиру АДРЕСА_6 ; квартиру АДРЕСА_7 ; квартиру АДРЕСА_8 ; квартиру АДРЕСА_9 ; квартиру АДРЕСА_10 ; квартиру АДРЕСА_11 ; квартиру АДРЕСА_12 ; квартиру АДРЕСА_13 ; квартиру АДРЕСА_14 ; квартиру АДРЕСА_15 ; частини квартири АДРЕСА_16 .

За результатами проведення начальником відділу перевірки матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_3, було винесено постанову, якою дії головного державного виконавця відділу ОСОБА_1. визнано такими, що вчинені з порушенням вимог статей 4, 26, 27, 42, 56, 61 Закону та частини третьої розділу ІІ Інструкції, скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження та зобов`язано головного державного виконавця відділу ОСОБА_1. привести у відповідність до вимог закону матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2.

З наказом №93-дп від 31.10.2023 про здійснення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 позивач була ознайомлена 01.11.2023, про що свідчить її власноручний підпис на наказі.

Відповідно до ч. 1статті 75 Закону України «Про державну службу», перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Так, листом від 01.12.2023 за підписом голови дисциплінарної комісії, позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо причин вчинення дисциплінарного проступку.

Крім того, 20.11.2023 була ознайомлена із матеріалами дисциплінарної справи, про що свідчить підпис позивача на заяві.

Таким чином, при здійсненні заходів щодо притягнення позивача до відповідальності, відповідачем була дотримана процедура прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, судом не встановлено порушення прав позивача, як суб`єкта перевірки.

Щодо твердження позивача про відсутність порушення нею присяги та, відповідно, відсутність підстав для звільнення, суд враховує такі обставини.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про державну службу» особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:

«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».

У постановах від від 27.04.2020 у справі № 826/10854/17, від 26.05.2022 у справі № 420/6190/20 Верховний Суд, підтримуючу усталену позицію Суду щодо аналізу змісту Присяги державного службовця, наголосив, що Присяга має природу одностороннього, індивідуального, публічно-правового зобов`язання державного службовця.

З аналізу тексту Присяги слідує, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

У зв`язку з цим, порушення Присяги необхідно розуміти, як скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Додержання Присяги є обов`язком державного службовця, що слідує із сукупності обов`язків державного службовця, передбачених статтями 8, 62 Закону № 889-VIII.

Дотримання державним службовцем своїх обов`язків є необхідною умовою довіри з боку суспільства до державних інституцій від імені, яких діють державні службовці (висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 140/3984/22).

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків державного службовця. Про несумлінність дій (бездіяльності) державного службовця свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них» (Постанови Верховного Суду від 22.05.2025 у справі №380/13330/23, від 28.02.2025 у справі № 640/13763/20, від 04.07.2025 у справі № 320/28535/23).

У цьому контексті суд наголошує, що ознаками, які відрізняють дисциплінарний проступок у вигляді порушення присяги, від суміжних юридичних складів дисциплінарних проступків, зокрема у вигляді невиконання або неналежного виконання посадових обов`язків, є вид обов`язків, невиконання яких становить об`єктивну сторону дисциплінарного проступку - основні (загальні), які визначають базові принципи проходження служби, чи характерні для відповідної посади; наявність або реальна можливість настання шкоди у вигляді підриву авторитету державного органу чи публічної служби.

Для прийняття рішення про застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення державного службовця з посади за порушення Присяги державного службовця, дисциплінарній комісії та роботодавцю слід чітко встановити обставини, що передували винесенню подання, які можна кваліфікувати саме, як порушення Присяги, надати відповідну оцінку діям/бездіяльності державного службовця.

Отже, звільнення за порушення Присяги державного службовця має застосовуватися за конкретні тяжкі проступки, як за фактом їхнього вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Досліджуючи зміст порушень, які були виявлені під час проведення перевірки (відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання виконавчого напису, за відсутності підтверджуючих документів, а також неправомірного переходу права власності на 14 об`єктів нерухомого майна до стягувача, попри наявність накладених на вказані об`єкти арештів), суд враховує, що присягу державного службовця позивач прийняла 25.04.2005 року, працювала на посаді старшого державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області, а з 13.08.2020 на посаді головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Тобто, позивач на момент вчинення дисциплінарного правопорушення працювала на посадах державної служби більше 18 років, мала суттєвий професійний досвід.

Відповідно до характеристики, наданої під час здійснення дисциплінарного провадження, позивач характеризується позитивно, має професійну підготовку та виконує свою роботу вчасно.

Вказані обставини були враховані комісією під час вирішення питання про притягнення позивача до відповідальності.

Щодо твердження позивача про обрання найбільш суворішого виду дисциплінарного стягнення, суд зазначає, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, який, приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, повинен урахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.02.2022 у справі №160/12290/20, від 12.11.2025 у справі №320/22798/24, від 22.01.2026 у справі №400/15674/23)

Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність обставин, які позитивно характеризують попередню поведінку позивача не є обставиною, яка звільняє позивача від відповідальності за вчинені правопорушення.

Отже, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що при обранні виду дисциплінарного стягнення відповідачем у належний спосіб враховано попередню поведінку позивача та відношення до своїх службових обов`язків, тому відповідач діяв обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Обраний відповідачем вид дисциплінарного стягнення в повній мірі узгоджується зі значимістю вчиненого позивачем проступку, з урахуванням досвіду та періоду роботи на займаній посаді.

Таким чином, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що наказ №114-дп від 11.12.2023 про звільнення позивача з посади головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.

Відповідно, відсутні правові підстави для поновлення позивача на посаді головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі вимоги є похідними.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Білоноженко М.А.