Справа № 240/24193/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/24193/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 01 від12.08.2025 про відмову ОСОБА_1 , в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути мою заяву від 4 серпня 2025 року про призначення пенсії за віком, із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи в колгоспі «За врожай» з 06.06.1987 по 12.10.1993 та періодів мого перебування на обліку в центрі зайнятості з 05.10.1998 по 02.04.1999 та з 18.02.2004 по 15.08.2004.

В обґрунтування позову вказує, що у його трудовій книжці колгоспника укр. № НОМЕР_1 є усі необхідні записи щодо правильності прізвища, імені (Аполлон з двома «л») та по батькові, так і щодо відомостей, якими підтверджується стаж роботи. Просить позов задовольнити.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючою суддею визначено суддю Попову Оксану Гнатівну.

Суддя Попова О.Г. своєю ухвалою від 24 жовтня 2025 року прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 20.11.2025 (вх. від 24.11.2025). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що Головне управління у спірних правовідносинах діяло за принципом належного урядування, а саме: послідовно, своєчасно, прозоро і виходячи з наданих йому законом повноважень не могло змінити ситуацію на користь позивача. Просить відмовити у задоволенні позову.

Указом Президента України №958/2025 від 13 грудня 2025 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Наказом Голови Житомирського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 №01-03-ос суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату, у зв`язку з призначенням на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно із актом приймання - передавання справ та документів, затвердженим Головою суду 12.01.2026, нерозглянуті суддею справи передані для подальшого розподілу.

На підставі розпорядження №23 від 12.01.2026 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну визначено головуючою суддею для розгляду даної адміністративної справи.

Суддя Лавренчук ОВ. своєю ухвалою від 13.01.2026 прийняла адміністративну справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2026 постановлено витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області доказів належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 надійшли до суду 19.01.2026 (вх. №4372/26 від 20.01.2026).

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком (а.с.51).

Заяву позивача від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та прийнято рішення від 12.08.2025 №01 про відмову в призначенні пенсії (а.с. 53 ). У рішенні вказано:

"При розгляді документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- не взято до уваги акт опитування свідків від 02.07.2025 про період роботи в колгоспі з 1987 по 1993, оскільки відсутній акт про те, що було знищено документи підтверджуючі трудовий стаж працівників;

- не взято до уваги період роботи в колгоспі згідно архівних довідок від 20.03.2025 №153-01/05-02 з грудня 1988 року по грудень 1991 року та від 20.03.2025 №153-02/05-02 з січня 1992 року по грудень 1993 року, оскільки ім`я заявника (Аполон) не відповідає даним паспорту (Аполлон);

- періоди з 05.10.1998 по 02.04.1999 та з 18.02.2004 по 15.08.2004 перебування на обліку в центрі зайнятості, оскільки не зазначено який вид матеріальної допомоги по безробіттю за даний період заявник отримував.

Відповідно до п. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» отримання матеріальної допомоги до страхового стажу не зараховується.

Таким чином, страховий стаж особи становить 25 років 2 місяці 2 дні.

Додатковий коментар: відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи.

Вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Так, статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.

За приписами ч. 2. статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Cтаттею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Постанови № 310).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Суд зауважує, що саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Згідно із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 містить, зокрема, наступні записи:

- про членство в колгоспі (а.с. 14, 73 на звороті):

запис 1: Колгосп "За врожай" Прийнята в члени колгоспу, підстава внесення запису: наказ №6 від 02.07.1987;

запис №2: 12.10.1993 звільнений з колгоспу "За врожай" згідно поданої заяви; підстава внесення запису: розпорядження №122 від 12.10.1993:

- про роботу (а.с. 74 та на звороті):

запис №1: 06.06.1987 прийнятий на роботу в колгосп на посаду інженера-механіка; підстава внесення запису: наказ №6 від 02.07.1987;

запис №2: 12.10.1991: звільнений з посади згідно поданої заяви; підстава внесення запису: розпорядження №122 від 12.10.1991;

запис №3: 13.10.1991 прийнятий на посаду токаря; підстава внесення запису: наказ №123 від 17.10.1991;

запис №4: 12.10.1993: звільнений з посади за власним бажанням; підстава внесення запису: наказ №122 від 12.10.1993.

Крім того, суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника НОМЕР_2 в частині записів за спірні періоди містить реквізити наказів, на підставі яких вони вчинені, вказані записи скріплені печаткою підприємства та підписами посадових осіб.

Окрім того, у трудовій книжці колгоспника містяться записи про прийнятий та виконаний річний мінімум трудової участі у громадському господарстві за період із 1987 року по 1992 рік:

- в 1987 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 157 днів, а позивачем виконано 159 днів;

- в 1988 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 275 днів, а позивачем виконано 284 днів;

- в 1989 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 275 днів, а позивачем виконано 292 днів;

- в 1990 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 275 днів, а позивачем виконано 337 днів;

- в 1991 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 275 днів, а позивачем виконано 307 днів;

- в 1992 році мінімум трудової участі в колгоспі становив 275 днів, а позивачем виконано 319 днів.

При цьому, суд зауважує на те, що у архівній довідці від 20.03.2025 №153-02/05-02, відомості по якій були предметом перевірки (а.с. 89-91) міститься інформація про людино - дні та заробіток за період із січня 1992 року та грудень 1993 року (а.с. 20), а в архівній довідці від 20.03.2025 №153-01/05-02 (а.с. 21) міститься інформація про людино - дні та заробіток за період із грудня 1988 по грудень 1991 року.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем не взято до уваги зазначені архівні довідки, оскільки "ім`я заявника ( ОСОБА_3 ) не відповідає даним паспорту (Аполлон)."

Суд зазначає, що такий недолік у написанні імені особи у первинних документах по підприємству ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірний період до страхового стажу.

Окрім того, у вказаних архівних довідках зазначено, що в наявних книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу "За врожай" за 1988-1993 роки " інших працівників за прізвищем ОСОБА_1 не виявлено".

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що є протиправною відмова відповідача у зарахуванні до стажу позивача період роботи в колгоспі згідно архівних довідок від 20.03.2025 №153-01/05-02 з грудня 1988 року по грудень 1991 року та від 20.03.2025 №153-02/05-02 з січня 1992 року по грудень 1993 року, а також згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 .

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів з 05.10.1998 по 02.04.1999 та з 18.02.2004 по 15.08.2004 перебування на обліку в центрі зайнятості з підстав: " оскільки не зазначено який вид матеріальної допомоги по безробіттю за даний період заявник отримував", суд зазначає наступне.

Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (далі - Закон №2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом такого змісту: «Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».

Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.

Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону №1058 встановлює, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Позивачем до суду надана копія трудової книжки НОМЕР_2 , в якій наявні записи:

№15: 05.10.1998 призначено «допомогу (матеріальної) по безробіттю» відповідно до ст. 31 Закону України «Про зайнятість населення»;

№16: 02.04.1999 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю.

№21: 18.02.2004 призначено допомогу по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

№22: 15.08.2004 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю відповідно до пп. 12 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Так, Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (надалі також - Закон №2505-ГУ) частину 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнено абзацом такого змісту:

«Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».

Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню па території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено такі види забезпечення за цим Законом:

- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;

- допомога по частковому безробіттю;

- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;

- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;

- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Стаття 28 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічні положення містить стаття 31 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) - безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Крім того, відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Отже, на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про помилковість оскаржуваного рішення в частині незарахування до страхового стажу позивача періоду отримання матеріальної допомоги по безробіттю у період із 05.10.1998 по 02.04.1999 та із 18.02.2004 по 15.08.2004.

Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку, що рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 12.08.2025 №01 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, належним способом захисту порушених право позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача із зарахуванням до страхового стажу позивача періоду роботи в колгоспі "За врожай" згідно згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 та архівних довідок від 20.03.2025 №153-01/05-02, №153-02/05-02, а також згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , а також періоди перебування на обліку в центрі зайнятості із 05.10.1998 по 02.04.1999 та із 18.02.2004 по 15.08.2004

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ), про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 12.08.2025 №01 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2025, зарахувавши до страхового стажу період роботи в колгоспі "За врожай" згідно трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 та архівних довідок від 20.03.2025 №153-01/05-02 №153-02/05-02, а також періоди перебування на обліку в центрі зайнятості із 05.10.1998 по 02.04.1999 та із 18.02.2004 по 15.08.2004.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

11.03.26