Справа № 160/14446/25
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

11 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/14446/25

адміністративне провадження № К/990/8394/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №160/14446/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив:

- визнати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо розрахунку його пенсії відповідно до рішення від 19.06.2024 №99 протиправним та скасувати його;

- зобов`язати відповідача призначити йому пенсію відповідно до наведеного розрахунку з дня звернення за її призначенням.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції в ухваленій ним постанові. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 року залишено без змін.

На адресу Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» 24.02.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025, постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у частині відмови у встановленні повного обсягу пільгового підземного стажу, правильного розрахунку пенсії та зобов`язання пенсійного органу здійснити повний розрахунок пенсії за віком на пільгових умовах. Скаржник також зазначає, що у разі неможливості задовольнити касаційну скаргу повністю, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із наступного.

Касаційна скарга подана на судові рішення, які можуть бути оскаржені згідно із частиною 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 зазначає пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Обгрунтовуючи підставу касаційного оскарження (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України), позивач зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновків, які викладено в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №482/434/17.

Крім того, скаржником звернуто увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справах №208/6680/16-а, №490/12392/16-а та №482/434/17 встановила: а)зарахування стажу не може залежати від сплати роботодавцем єдиних страхових внесків; б)відмова у включенні пільгового стажу призводить до порушення права на пенсію; в)обмеження пенсії формально, без врахування всіх складових, є неправомірним.

При цьому Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми під час касаційного розгляду конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Водночас, Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на висновки у зазначених ним справах, оскільки обставини цієї справи та справи, зазначені ОСОБА_1 з метою обґрунтування підстави касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Так, змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд в оскаржуваній постанові зазначив, що питання зарахування відповідачем певних періодів роботи ОСОБА_1 до його стажу за Списком №1, не є предметом спору в цій справі, тому в межах цієї справи не підлягає вирішенню.

Також суд апеляційної інстанції наголосив, що оскільки позивачем висновки пенсійного органу щодо обчислення пільгового стажу роботи за Списком №1 у цій справі не оскаржені, відсутні підстави для визнання протиправним рішення від 19.06.2024 року №99 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо розрахунку пенсії з підстав, про які вказує ОСОБА_1 у позовній заяві.

Разом з цим, у справах, які наведені позивачем на обгрунтування підстави касаційного оскарження, спірними були питання з`ясування наявності обов`язку пенсійного органу по сплаті страхових внесків та його відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків; правомірності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання зарахувати до страхового стажу певні періоди трудової діяльності позивача.

Тобто, посилання на висновки Верховного Суду з питань застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статей 24, 28, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в контексті мети встановлювання реального (фактичного) обсягу пільгового стажу і питання стосовно розрахунку (обчислення) пенсійним органом розміру пенсії, не мають взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для відмови в задоволенні цього позову.

Отже, у наведених скаржником справах та у справі, в якій подано цю касаційну скаргу, предмет та підстави позову, як і встановлені судами обставини, є неподібними та, відповідно, відмінним є і нормативно-правове врегулювання спірних правовідносин, що, своєю чергою, свідчить про неподібність правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Переважно, обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині зводиться до незгоди ОСОБА_1 із наданою судами правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, ОСОБА_1 також посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Водночас, скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен обґрунтувати в чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідної норми права.

Зазначена скаржником норма права щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.

Отже, ОСОБА_1 не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Також скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій проігнорували докази і не врахували всі обставин справи (зокрема, не надали належної оцінки довідкам підприємств, що підтверджують підземний стаж, не врахували документи та розрахунки, що підтверджують право на повний розрахунок пенсії, включно з додатковими виплатами, передбаченими законом), однак, поряд із посиланням на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 не посилається на пункт 4 цієї норми із зазначенням відповідного пункту частини другої статті 353 КАС України і наведенням відповідного обґрунтування.

Крім цього, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тобто, під час касаційного оскарження судових рішень, ухвалених у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, заявник касаційної скарги має обов`язково аргументувати у касаційній скарзі наявність однієї або кількох обставин, перелік яких викладений у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте жодної обставини, визначеної пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначено.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.09.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 у справі №160/14446/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Шарапа