Справа № 420/18323/25
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 10.06.2025 року надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини Національної гвардії України НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 10 років служби (без врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 15 років військової служби (з врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

У позові вказано, що у період з 06.10.2009 по 02.04.2025 позивач проходив військову службу за контрактом, у тому числі з 06.10.2009 по 28.01.2014 у військовій частині НОМЕР_2 , з 21.07.2016 по 14.04.2017 у військової частині НОМЕР_3 Національної гвардії України, з 16.09.2014 по 08.08.2016, з 22.05.2017 по 02.04.2025 у військової частині НОМЕР_1 . Періоди проходження військової служби підтверджуються Витягом з послужного списку ОСОБА_1 , складеного начальником відділу кадрової роботи військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №100, позивача, штаб-сержанта, остання штатна посада командир 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу охорони та оборони важливих державного об`єкта 1 стрілецької роти охорони та оборони важливих державних об`єктів, звільнено з військовою служби відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у відставку за станом здоров`я. Станом на дату звільнення вислуга років становить: у календарному обчисленні 15 років 02 місяці 25 днів, у пільговому обчисленні 04 роки 08 місяців 25 днів.

Позивач вказує, що незважаючи, що станом на день звільнення (02.04.2025) його вислуга становила повних15 календарних років, Військовою частиною НОМЕР_1 йому було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повних 10 календарних років служби у сумі 124 095, 00 грн. (24 819, 00 грн. (місячне грошове забезпечення за березень 2025 року - 11785, 71 (додаткова винагорода за постановою КМУ №168)) : 50% х 10 років) (довідка про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2025 рік).

У позові зазначено, що 02 квітня 2025 року позивач повторно звільнений з військової служби із підстави, яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в органах державної прикордонної служби та маю відповідну календарну вислугу для нарахування зазначеної допомоги у розмірі 15 повних календарних років служби. При звільненні з військової частини НОМЕР_2 позивач не отримував одноразову грошову допомогу при звільненні тому, як не набув право (вислуга менш ніж 10 календарних років).

За таких обставин, позивач вважає противоправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні за 10 повних календарних років, замість 15 повних календарних років вислуги.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

Копію даної ухвали отримано відповідачем 17.06.2025 року, а копію усіх сторінок позову 05.02.2026 року.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позову до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

Позивач - ОСОБА_1 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2025 №100, позивача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 3 частини статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відставку за станом здоров`я з 02.04.2025.

Даним наказом визначено, що вислуга років позивача станом на 02.04.2025 року складає:

- у календарному обчисленні 15 років 02 місяців 25 днів;

- у пільговому обчисленні 4 років 08 місяців 25 днів.

Згідно вказаного наказу позивачу належали до виплати:

премія за особистий внесок у загальні результати служби з 01 березня по 02 квітня 2025 року в розмірі 510 відсотків від посадового окладу;

грошова компенсація за невикористанні 10 календарних днів щорічної основної відпустки за 2023 рік, невикористанні 35 календарних днів за 2024 рік, невикористанні 40 календарних днів за 2025 рік;

компенсація за 84 календарних невикористаних днів додаткової відпустки;

одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 10 років служби.

Вважаючи протиправними дії Військової частини Національної гвардії України НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 10 років служби (без врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року);

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.1, 2 ст.17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

В ч. 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога зокрема в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України №2011-XII виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці), які обіймають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах (підрозділах), вищих військових навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, закладах охорони здоров`я та установах Національної гвардії України (далі - військові частини) визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 № 200, зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 05 квітня 2018 р. за № 405/31857 (далі Інструкція №200).

Пунктом 1 розділу XXXІІ Інструкції №200 визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

Відповідно до п.2 розділу XXXІІ Інструкції №200 строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

У разі першого звільнення цих осіб з військової служби до вислуги років для виплати їм одноразової грошової допомоги зараховується також період строкової військової служби.

Пунктом 6 розділу XXXІІ Інструкції №200 визначено, що при звільненні з військової служби в наказі командира військової частини, яким військовослужбовець виключається із списків особового складу, оголошується:

для військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період,- кількість повних календарних місяців служби, що враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги;

для інших військовослужбовців - кількість повних календарних років служби, що враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги.

Розрахунок повних календарних місяців (років), що враховуються при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, здійснюється кадровим підрозділом військової частини.

Абзацом третім пункту 10 Постанови № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та осіб, зазначених в абзаці дев`ятому цього пункту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах та на умовах, установлених пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Предметом позову у даній справі є дії Військової частини Національної гвардії України НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 10 років служби (без врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року), а не за 15 календарних років служби.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд враховує, що Верховним Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги за вислугу років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 25/50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ, є наявність «вислуги 10 років і більше». Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що в пункті 2 статті 15 Закону України №2011-ХІІ відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Така правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20, від 27 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.005965, від 29 квітня 2022 року у справі № 580/2497/21 та від 26 липня 2023 року у справі № 200/17688/21.

Також Верховний Суд в постанові від 29 квітня 2022 року у справі № 580/2497/21 зазначив, що поняття «умова набуття права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги» і поняття «обчислення розміру одноразової грошової допомоги» є відмінними, адже до складу першого включається як календарна так і пільгова вислуги років, а до складу другого лише календарна.

У цій справі позивач маючи 10 і більше років вислуги набув право на отримання одноразової грошової допомоги, обчислення розміру якої здійснюється за кожний повний календарний рік служби.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідачем здійснено виплату позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 років календарної служби.

В той же час, згідно наказу №100 від 02.04.2025 року календарна вислуга років позивача складає повних 15 років.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії Військової частини Національної гвардії України НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 10 років служби (без врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року) є протиправними, а вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.

Керуючись вимогами ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 10 років служби (без врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 15 років військової служби (з врахування періоду попередньої служби в органах Збройних Сил України з 06 жовтня 2009 року по 30 грудня 2013 року), з урахуванням раніше виплаченої суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.А. Вовченко