Справа № 320/12387/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.,

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімова К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Дочірнє підприємство "Бест Альтернатива" звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчука К.П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо неприєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 і ненадання 20.01.2023 для ознайомлення представнику позивача заяви стягувача про примусове виконання постанови від 28.01.2022 № НОМЕР_2;

- зобов`язати Шевченківський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) приєднати до матеріалів ВП № НОМЕР_1 заяву стягувача про примусове виконання постанови від 28.01.2022 № НОМЕР_2

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року повернуто представнику позивача Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" заяви про уточнення позовних вимог без розгляду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність повноважень у Савчука К.П. на участь у справі та на підписання процесуальних документів, оскільки довіреність на участь у справі на ім`я старшого державного виконавця Савчука К.П. підписана Нещадимом І.С., який не є керівником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). З відкритих джерел відомо, що керівником Відділу ДВС з грудня 2022 року є Нідченко Д.Є.

Також апелянт зазначає, що виконання постанови № НОМЕР_2 від 28.01.2022 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 має відбуватися за заявою стягувача, однак така заява у матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_1 відсутня.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зокрема, відповідач зазначає, що у разі відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документу у вигляді постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу у випадку, коли виконавче провадження у межах якого винесено вказану постанову, завершено з підстави, передбаченої пунктам 11 частини першої статті 39 Закону, не передбачено необхідності подання заяви стягувача про примусове виконання рішення, а тому державним виконавцем при винесенні постанови від 31.01.2022 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 помилково зазначено: "розглянуто заяву стягувача про примусове виконання". У подальшому, 13.03.2024 державним виконавцем прийнято постанову про виправлення описки у постанові про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2022 шляхом правильного зазначення «щодо примусового виконання» замість помилкового зазначення «розглянуто заяву стягувача про примусове виконання».

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції допущено до участі у справі представника, який не мав належним чином оформлених повноважень, відповідач вказав, що представник відповідача - Савчук Костянтин Петрович представляє інтереси Відділу в порядку самопредставництва.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2026 року призначено справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні на 10 березня 2026 року.

09 березня 2026 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшли: заява про розгляд справи за апеляційною скаргою позивача на рішення суду від 06.06.2024 без участі представника позивача; додаткові пояснення у справі, у яких позивач, зокрема, повідомив, що суд першої інстанції не досліджував питання обов`язковості вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» для усіх учасників виконавчого провадження (щодо початку примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення).

Представник позивача у судове засідання не з`явився.

Представник відповідача - Савчук Костянтин Петрович у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги. У своїх поясненнях представник відповідача підтримав доводи та вимоги викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, врахувавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021, який видано у справі № 336/6979/19, про зобов`язання ДП "Бест Альтернатива" внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення "з 26 лютого 2018 року за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років" та cкасувати запис про "звільнення з 12.03.2018 року за відсутність на робочому місці без поважних причин".

Оскільки вказаний виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Запоріжжя боржником повторно у строк, наданий для виконання, не виконано, то 28.01.2022 державний виконавець, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову № НОМЕР_2 про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Цього ж дня, 28.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

28.01.2022 постанову про накладення штрафу № НОМЕР_2 від 28.01.2022 зареєстровано в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.

31.01.2022 головним державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаної вище постанови про накладення штрафу № НОМЕР_2 від 28.01.2022.

Позивач у грудні 2022 року звернувся до відповідача із заявою про надання копії заяви стягувача про примусове виконання постанови № НОМЕР_2, оскільки вважав, що сканована копія вказаної заяви стягувача в електронній версії виконавчого провадження № НОМЕР_1 була відсутня.

Листом від 21.12.2022 за № 25912/18.10-22 позивачу відмовлено у наданні копії заяви стягувача, водночас запропоновано ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

20.01.2023 представник позивача ознайомився з матеріалами ВП № НОМЕР_1, за наслідками чого не виявив відповідної заяви стягувача (чи копії).

Як вважає позивач, неприєднання чи приховування або втрата заяви стягувача про примусове виконання постанови, яка підлягає приєднанню та збереженню у матеріалах ВП № НОМЕР_1 є неправомірною бездіяльністю та порушує право позивача, він звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що у разі відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа у вигляді постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу у випадку, коли виконавче провадження, у межах якого винесено вказану постанову, завершено з підстави, передбаченої пунктам 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", не передбачено необхідності подання заяви стягувача про примусове виконання рішення (постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу), тому головним державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком К.П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 не вчинено бездіяльності щодо неприєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 і ненадання 20.01.2023 для ознайомлення представнику позивача заяви стягувача про примусове виконання постанови від 28.01.2022 № НОМЕР_2, натомість допущено описку в постанові про відкриття виконавчого провадження, яка була виправлена 13.03.2024.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, серед яких виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Суд першої інстанції достовірно встановив, що у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2021, який видано у справі № 336/6979/19, про зобов`язання ДП "Бест Альтернатива" внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення "з 26 лютого 2018 року за власним бажанням у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років" та cкасувати запис про "звільнення з 12.03.2018 за відсутність на робочому місці без поважних причин".

Вказаний виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Запоріжжя боржником повторно у строк, наданий для виконання, не виконано.

У свою чергу, 28.01.2022 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову № НОМЕР_2 про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 грн.

Доказів оскарження або скасування постанови № НОМЕР_2 про накладення на боржника штрафу у розмірі 10 200,00 грн позивачем суду не надано.

У подальшому, 28.01.2022 державний виконавець, керуючись вимогами пункту 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, яку затверджено наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція) при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Приватний виконавець зобов`язаний передати постанову про накладення штрафу до відповідного органу державної виконавчої служби у порядку, визначеному розділом V цієї Інструкції, не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Суд першої інстанції правильно встановив, що оскільки штраф, накладений на боржника, не стягнуто, то 28.01.2022 постанова про накладення штрафу № НОМЕР_2 від 28.01.2022 зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ.

У свою чергу, 31.01.2022 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаної вище постанови про накладення штрафу № НОМЕР_2 від 28.01.2022.

У цій постанові зазначено наступне: "Мною, головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком Костянтином Петровичем, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання...".

Як правильно зазначено судом першої інстанції, у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Отже, у випадку відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа у вигляді постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу у випадку, коли виконавче провадження у межах якого винесено вказану постанову, завершено з підстави, передбаченої пунктам 11 частини першої статті 39 Закону, не передбачено необхідності подання заяви стягувача про примусове виконання рішення

Однак, державним виконавцем при винесенні постанови від 31.01.2022 про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 помилково зазначено: "розглянуто заяву стягувача про примусове виконання".

Відповідно до абзацу третього частини 3 статті 74 Закону начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керуючись вказаними положеннями статті 74 Закону, державний виконавець 13.03.2024 виніс постанову про виправлення описки у процесуальному документі, якою внесені виправлення до документу "Постанова про відкриття виконавчого провадження" від 31.01.2022 шляхом зазначення замість помилкового "Мною, головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком Костянтином Петровичем, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання:..." зазначено правильно "Мною, головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком Костянтином Петровичем, щодо примусового виконання:...".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у разі відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документа у вигляді постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу у випадку, коли виконавче провадження у межах якого винесено вказану постанову, завершено з підстави, передбаченої пунктам 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", не передбачено необхідності подання заяви стягувача про примусове виконання рішення (постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу), а тому головним державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Савчуком К.П. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 не вчинено бездіяльності щодо неприєднання до матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 і ненадання 20.01.2023 для ознайомлення представнику позивача заяви стягувача про примусове виконання постанови від 28.01.2022 № НОМЕР_2, натомість допущено описку в постанові про відкриття виконавчого провадження, яка була виправлена 13.03.2024.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Бест Альтернатива" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10.03.2026.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна