Справа № 440/2506/26
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

12 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/2506/26

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Молодецький Р.І., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову від 11.03.2026 (вхідний № 17348/26) у справі № 440/2506/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали у направленні позивача на ВЛК та здійсненні призову (мобілізації) позивача без належного дотримання визначеної законом процедури та без належного документального оформлення;

визнати протиправним та скасувати висновок (постанову) ВЛК, яким позивача визнано придатним до військової служби (дата/номер невідомі позивачу, просимо витребувати), як такий, що прийнятий з порушенням наказу МОУ №402 та без належної оцінки стану здоров`я;

визнати протиправним та скасувати рішення/дії щодо призову (мобілізації) позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлення для проходження військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини (як наслідок скасування протиправного призову та висновку ВЛК) та вчинити необхідні кадрові/облікові дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі № 440/2506/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.03.2026 через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника позивача (вхідний № 17348/26) у справі № 440/2506/26 про забезпечення позову, якою просить заборонити військовій частині НОМЕР_1 (а також її структурним підрозділам/командирам, або іншій військовій частині, якщо в процесі розгляду справи буде переведено до іншої частини) залучати позивача ОСОБА_1 до виконання бойових (штурмових) завдань, участі у бойових діях та направляти його у райони безпосереднього ведення бойових дій до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представником позивача зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або зробить неможливим ефективний захист прав позивача, оскільки він проходить службу у районі бойових дій та може бути залучений до бойових завдань. Пояснює, що позивач має документально підтверджені захворювання плечового суглоба (артрозні зміни, імпінджмент-синдром 2 3 ст., кальцифікуючий тендиніт), які ВЛК не врахувала. У разі залучення до бойових завдань існує реальна загроза життю/здоров`ю та ризик невідворотних наслідків, що позбавить судове рішення практичної ефективності. Також просить врахувати вік (59 років), який не сприяє виконанню бойових завдань і становить пряму загрозу життю та здоров`ю. Представник позивача вважає запропонований захід тимчасовим, співмірним та спрямованим на збереження можливості реального виконання майбутнього рішення суду. Стверджує, що він не вирішує спір по суті і не створює надмірного втручання лише запобігає невідворотній шкоді.

Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву представника позивача про забезпечення позову від 11.03.2026 (вхідний № 17348/26) у справі № 440/2506/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно із статтею 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Спосіб забезпечення позову має бути безпосередньо пов`язаним з предметом спору, співмірним суті порушеного права та водночас запобігати порушенню прав інших осіб, тобто в основі має бути принцип збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Предметом спору у цій справі, як їх визначив позивач, є правомірність: дій ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягали у направленні позивача на ВЛК та здійсненні призову (мобілізації) позивача без належного дотримання визначеної законом процедури та без належного документального оформлення; висновку (постанови) ВЛК, яким позивача визнано придатним до військової служби, як такий, що прийнятий з порушенням наказу МОУ №402 та без належної оцінки стану здоров`я; рішення/дії щодо призову (мобілізації) позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлення для проходження військової служби, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини (як наслідок скасування протиправного призову та висновку ВЛК) та вчинити необхідні кадрові/облікові дії.

Суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Застосування судом обраних позивачем заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися лише на припущеннях позивача, як і суду. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що надані докази та доводи позивача на цьому етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Своєю чергою посилання позивача на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Водночас, заявником не обґрунтовано, як і не подано до суду доказів, які б однозначно свідчили б про неможливість виконання позивачем військового обов`язку, які і про те, яким чином виконання такого здатне істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав, котрі, на думку останнього, порушені відповідачами.

В контексті вказаного слід також зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову дає можливість суду до прийняття рішення у справі вжити заходів щодо забезпечення позовних вимог, якщо існує небезпека неспівмірного заподіяння шкоди інтересам позивача, або якщо внаслідок невжиття цих заходів захист прав особи стане утрудненим або неможливим, в тому числі унеможливить у зв`язку з цим виконання рішення суду. Існування такої небезпеки повинно бути реальним і доведене належними доказами. Рішення суду про забезпечення позову не може ґрунтуватись на припущеннях чи змодельованих позивачем ймовірних ситуаціях.

Також суд зазначає, що оцінка оскаржуваним у цій справі індивідуальному акту, діям або бездіяльності може бути надана під час розгляду справи по суті з урахуванням доказів, витребуваних судом, стверджувати про правомірність чи неправомірність оскаржуваних рішення відповідачів та їхніх дій (бездіяльності) на даний час неможливо.

Так, відповідно до статті 192 Кодексу адміністративного судочинства України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Таким чином, саме на стадії розгляду справи по суті суд з`ясовує обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та досліджує зібрані докази.

Нормою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, яка встановлює види забезпечення позову, передбачено такий вид забезпечення позову як заборона відповідачу вчиняти певні дії.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту також Закон №2232-XII).

Статтею 1 Закону №2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За змістом частини 2 статті 1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону №2232-XII).

Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закону №2232-XII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).

Як визначено статтею 1 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 за №1932-ХІІ (надалі по тексту також Закону №1932-ХІІ), військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Враховуючи те, що позивач, станом на дату подання коментованої заяви про забезпечення позову, є діючим військовослужбовцем, котрий проходить військову службу за призовом під час мобілізації, то в силу приписів Закону №2232-ХІІ, останній реалізовує діяльність, пов`язану із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Представник позивача в заяві про забезпечення позову просить заборонити військовій частині НОМЕР_1 (а також її структурним підрозділам/командирам, або іншій військовій частині, якщо в процесі розгляду справи буде переведено до іншої частини) залучати позивача ОСОБА_1 до виконання бойових (штурмових) завдань, участі у бойових діях та направляти його у райони безпосереднього ведення бойових дій до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Водночас за приписами пункту 10 частини третьої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Підсумовуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 11.03.2026 (вхідний № 17348/26) у справі № 440/2506/26, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150-154, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 11.03.2026 (вхідний № 17348/26) у справі № 440/2506/26, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали до Другого апеляційного адміністративного суду, в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р.І. Молодецький