Справа № 460/24170/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2026-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2026 року м. Рівне№460/24170/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2025 року до Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особистих інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення про призначення пенсії у разі втрати годувальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12 вересня 2025 року за № 96;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 07 серпня 2025 року призначити та виплачувати пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 50% грошового забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_6 , з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 липня 2025 року чоловік позивачки, ОСОБА_6 , під час виконання бойового завдання зник безвісти в районі населеного пункту Піддубне, Волноваського району, Донецької області. Рішенням № 96 від 12 вересня 2025року на підставі заяви від 03 вересня 2025 року та поданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області з 07 серпня 2025 року ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей по 1519,00 грн. кожному. Не погодившись з таким розміром пенсії, у листопаді 2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із запитом про надання публічної інформації щодо порядку нарахування та виплати пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_6 , який зник безвісти при виконанні бойового завдання. За результатами розгляду вказаного запиту, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області поінформовано, що пенсія у разі втрати годувальника призначена на підставі Закону України від 14.04.2022 "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" та Закону України від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі на кожного утриманця по 1519,00 грн. (3038,00 грн.) є правильною. Розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначено з урахуванням страхового стажу та заробітної плати годувальника відповідно до норм чинного пенсійного законодавства. Позивач вважає, що рішення відповідача щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника у розмірі 1519,00 грн. кожному є протиправним та таким, що грубо порушує її права та права малолітніх дітей, оскільки її чоловік, ОСОБА_6 є військовослужбовцем, який зник при виконанні службових обов`язків. Відтак, відповідач безпідставно при призначенні пенсії у разі втрати годувальника на дітей застосував Закон №1058-1V. Також, звертає увагу суду, що навіть призначення пенсії у разі втрати годувальника на підставі Закону № l058-IV є неправильним, позаяк не враховано все грошове забезпечення за 2024-2025 роки та загальний обов`язковий мінімальний розмір даного виду пенсії.

Ухвалою суду від 02.01.2026 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачу з 07 вересня 2025 року Головним управлінням було призначено пенсію у зв`язку втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058. Представник відповідача вказує, що, відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.

Смерть особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає непрацездатним членам сім`ї такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Тобто вказує, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутні законні підстави, оскільки ОСОБА_6 не є звільненим з військової служби та не виключений із списків військовослужбовців. На період перебування ОСОБА_6 як зниклого безвісті за особливих обставин військовою частиною проводиться нарахування йому грошового забезпечення. Відповідно до Порядку №3-1 позивачка повинна була звернутись до уповноваженого органу силової структури для призначення такої пенсії, із необхідним долученням пакету документів, одним із яких є свідоцтво про смерть ОСОБА_6 . Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правомірно призначило пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин".

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Суд встановив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , є доньками ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 22.07.2013 та серії НОМЕР_2 від 26.05.2023.

Матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою, яка зникла безвісті на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісті - 01.07.2025, що підтверджується сповіщенням № 01/1622 від 04.07.2025.

Суд встановив та визнається учасниками справи, що рішенням № 96 від 12 вересня 2025 року на підставі заяви від 03 вересня 2025 року та поданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області з 07 серпня 2025 року призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох утриманців (неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ) у розмірі 3038 грн., тобто по 1519,00 грн. на кожного утриманця.

Не погодившись з таким розміром пенсії, 20 листопада 2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із запитом про надання публічної інформації щодо порядку нарахування та виплати пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_6 , який зник безвісти при виконанні бойового завдання.

За результатами розгляду вказаного запиту, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області листом № 1700-0202-8/91680 поінформовано ОСОБА_1 , що пенсія у разі втрати годувальника призначена на підставі Закону України від 14.04.2022 "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" та Закону України від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі на кожного утриманця по 1519,00 грн. (3038,00 грн.) є правильною.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо ненарахування та невиплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" у розмірі 50% грошового забезпечення безвісті зниклого ОСОБА_6 , позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ.

Відповідно до ч. 9 ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За правилами частини першої статті 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (надалі, також Закон № 2262-ХІІ).

Частиною 3 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Згідно з п. є) ч. 1 ст.1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, у передбачених цим Законом випадках.

Статтею 2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Відповідно до статті 29 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до статті 30 Закону України № 2262-ХІІ (в редакції, чинній на момент звернення за призначенням пенсії) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до пункту "а" абзацу 4 цієї ж статті передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

З системного аналізу вказаних вище норм права судом встановлено, що на пенсію вразі втрати годувальника мають члени сімей (в тому числі діти) військовослужбовців, які пропали безвісти, після їх звільнення з військової служби.

Докази наявності виключення ОСОБА_6 , водія 1 відділення 1 взводу роти протитанкових ракетних комплексів, зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 наказом по особовому складу командира даної військової частини, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, твердження позивача щодо зобов`язання відповідача призначити пенсію в разі втрати годувальника дітям зниклого безвісти ОСОБА_6 , водія 1 відділення 1 взводу роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_3 відповідно до вимог Закону № 2262-ХІІ є безпідставним та відхиляється судом.

Разом з тим, частиною 1 ст. 49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, суду необхідно зазначити, що з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну встановлено поняття особа, зникла безвісти за особливих обставин та особа, зникла безвісти.

Особа, зникла безвісти - це фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук.

Згідно з частиною третьою статті 43 Цивільного кодексу України (далі ЦК - України) порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою визначений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

До встановлення факту відсутності особи у визначеному законом порядку вважається, що особа здійснює свої права та обов`язки.

Особа, зникла безвісти за особливих обставин - це особа, яка зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначається Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" (далі - Закон) та іншими законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При деякій подібності вказаних понять, визначених національним законодавством України, існують істотні відмінності у відповідних правових статусах. Зокрема, законодавством визначені різні способи їх набуття. Так, фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку . Своєю чергою, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Крім того, частиною другою вказаної статті визначено, що у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому вказаним Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Особа вважається зниклою безвісти за особливих обставин до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому Законом України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин". Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством (частина третя статті 4 Закону).

Частиною четвертою статті 4 Закону визначено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, була оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не було встановлено, проведення розшуку в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

Частиною 2 статті 9 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" встановлено, що особам, які зникли безвісті за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів іх сімей" та іншими актами законодавства України. Особам, зниклим безвісти за особливих обставин продовжується нараховуватись грошове забезпечення. Такі особи перебувають на обліку у військових частинах де вони проходили службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Згідно із ч. 1 ст. 37 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 1 ст. 38 Закону № 1058 передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч. 2 ст. 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону - довічно.

Відповідно до вказаного Закону розмір пенсії за віком особи залежить від її страхового стажу та заробітної плати, а також показника середньої заробітної плати по країні, який, відповідно до цього Закону, враховується для обчислення пенсії.

Так. згідно із статтею 27 Закону № 1058, розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = 3п х Кс. де: П - розмір пенсії. у гривнях: 3п - заробітна плата (дохід) застрахованої особи. визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія. у гривнях: Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 Закону.

Відповідно до статті 24 Закону № 1058, до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону (додатковий стаж).

Згідно рішення № 96 від 12.09.2025 та матеріалів справи, з 07.08.2025, на підставі заяви від 03.09.2025 та поданих документів, ОСОБА_1 призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Для обчислення пенсії за віком годувальника ( ОСОБА_6 ), з якої обчислюється розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника, враховано страховий стаж годувальника 26 років 5 місяців 24 дні (4 роки 7 місяців 6 днів - наявний стаж (зараховано по 31.07.2025) + 21 рік 10 місяців 18 днів - додатковий стаж), коефіцієнт якого становить 0.26417 ((26 роки х 12 місяців + 5 місяців) х 1 %: 100% х 12)).

Пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати годувальника за всі періоди страхового стажу з 01.08.2007 по 31.07.2025 - на підставі відомостей реєстру застрахованих осіб. Коефіцієнт зазначеної заробітної плати (тобто співвідношення заробітної плати годувальника та середньої заробітної плати по країні за період, з якого обчислюється пенсія) становить 0,69021.

Розмір заробітної плати для обчислення пенсії за віком годувальника, з якої обчислюється розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника, становить 10392,55 грн (15057,09 грн - середня заробітна плата по країні за 2022-2024 роки відповідно до частини 2 статті 40 Закону х 0.69021 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Основний розмір пенсії, визначений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати годувальника, становить 2745,40 грн. (10392.55 грн - заробітна плата х 0,26417 - коефіцієнт страхового стажу померлого годувальника).

Враховуючи норми статті 37 Закону № 1058 розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника становить 2745,40 грн (2745,40 грн х 100 %).

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян" від 26.03.2008 № 265, визначено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат не досягає в осіб, яким призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника на двох непрацездатних членів сім`ї 120 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Так, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2025 становить 2361,00 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209, іншим особам, які отримують пенсію, не працюють (не провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та в яких щомісячний розмір пенсійних виплат з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації, щомісячної компенсації у разі втрати годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім пенсій за особливі заслуги перед Україною, доплати непрацюючим пенсіонерам, які постійно проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, передбаченому статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік"), та щомісячної державної адресної допомоги, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян", не досягає 3038 гривень, надається щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсій.

Враховуючи вищезазначене, з 07.08.2025 розмір пенсії позивача по втраті годувальника, обчислений на двох неповнолітніх дітей, становить 3038,00 грн, у тому числі: 2745,40 грн. - розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до статей 27, 37 Закону № 1058 (на одного утриманця - 1372,70 грн), + 87,80 грн - державна адресна допомога відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 № 265 - до 2833,20 грн (2361,00 х 120%), (на одного утриманця - 43,90 грн). - 204,80 грн - доплата до 3038,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 (на одного утриманця - 102,40 грн). Тобто, розмір пенсії по втраті годувальника на кожного утриманця становить 1519,00 грн. (3038,00 грн : 2).

Таким чином, оскільки при визначенні індивідуального коефіцієнта заробітної плати годувальника позивача (0,69021) враховано заробітну плати ОСОБА_6 за всі періоди страхового стажу з 01.08.2007 по 31.07.2025 на підставі відомостей реєстру застрахованих осіб та здійснено доплату відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209, то твердження позивача щодо не врахування грошового забезпечення за 2024-2025 роки та загальних обов`язків мінімального розміру даного виду пенсії є безпідставним та відхиляється судом.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для застосування положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в особистих інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 12 березня 2026 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Д.П. Зозуля