Справа № 520/19153/25
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 березня 2026 року № 520/19153/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган, владний суб`єкт), в якому просить суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення:

- від 1 грудня 2021 року № 0-2030 на суму 6989,12 грн;

- від 2 грудня 2021 року № 27811-2414-2030 на суму 6010,04 грн;

- від 2 грудня 2021 року № 27809-2414-2030 на суму 6736,47 грн.;

- від 14 лютого 2023 року № 0-2030 на суму 9686,00 грн.;

- від 19 червня 2024 року № 1-2030-UA0028556 на суму 8112,03 грн.;

- від 12 червня 2025 року № 0-2030-UA0028556 на суму 2865,44 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржувані рішення відповідача є протиправними, а тому, підлягають скасуванню, позаяк нерухоме майно позивача є будівлями промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд ДК 018:2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секції «С» КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку, через що не є об`єктами оподаткування згідно підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ.

Таким чином, за 2020-2024 роки Відповідач протиправно нарахував податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.08.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов у якому не погодився із доводами позивача про протиправність прийнятих податкових повідомлень - рішень у зв`язку з тим, що згідно наданих декларацій платника єдиного податку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 отримано дохід за 2020-2024 роки не лише від виробництва інших меблів, а ще і від оптової торгівлі меблями, килимами й освітлювальними приладами.

Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки зі статусом будівлі (тобто придатністю до застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності), а й з використанням будівлі за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Більш того, у даній справі тип будівлі не визначено, а доказів підтверджуючих використання будівлі у промисловій діяльності (наприклад: висновки експертів, фото докази, акти виконаних робіт, товаротранспортні накладні та інше) ОСОБА_1 не надано.

Просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивачем подано відповідь на відзив у якій просив задовольнити позовні вимоги у зв`язку із тим, що згідно даних технічних паспортів нежитлові приміщення є виробничими приміщеннями, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023.

Основний вид діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_1 згідно з реєстраційними даними класифікований у секціях B F КВЕД ДК 009:2010.

Доказів того, що визначені приміщення не відповідають зазначеним у позові характеристикам відповідач не надав, тому його доводи є непереконливими.

Також відповідачу слід враховувати особливості доказування у справах протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач є фізичною особою підприємцем та платником єдиного податку. Основним видом діяльності за КВЕД є: 31.09 виробництво інших меблів, 46.47- оптова торгівлі меблями, килимами й освітлювальними приладами.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 442749516 від 09.09.2025 ОСОБА_1 є власником 1/6 частки права власності нежитлових будівель: літ. «А-1», загальною площею 262,2 кв.м.; літ. «Б-2», загальною площею 124,4 кв.м.; літ. «В-3», загальною 251,7 кв.м.; літ. «Г», загальною площею 313,8 кв.м.; літ. «Д», загальною площею 16,5 кв.м.; літ. «Е», загальною площею 968,6 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені обставини також підтверджуються копіями:договору купівлі-продажу від 12.02.2002, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Тимофєєвою О.В. та зареєстрованим за № 401, акту приймання-передачі нерухомості та майна до договору купівлі-продажу реєстровий № 401 від 12.02.2002 р., договору оренди землі від 15.04.2005 р. та не заперечуються учасниками справи.

Згідно наданих копії технічних паспортів вказані нежитлові будівлі є виробничими будівлями, зокрема:

1) Технічний паспорт на виробничий будинок столярний цех літ. «Г» (код ДКБС: 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості), загальною площею 313,8 кв.м.;

2) Технічний паспорт на виробничий будинок майстерня літ. «В» (код ДКБС: 1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості), загальною площею 251, 7 кв.м.;

3) Технічний паспорт на виробничий будинок топочна літ. «Д» (код ДКБС: 1251. 4 Будівлі підприємств легкої промисловості), загальною площею 20, 1 кв.м.;

4) Технічний паспорт на виробничий будинок швейний цех літ. «Б» (код ДКБС: 1251. 4 Будівлі підприємств легкої промисловості), загальною площею 142, 7 кв.м.;

Як убачається з поданих копій податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від підприємницької діяльності декларувались суми доходів від провадження підприємницької діяльності за звітні періоди, що отримані від виробництва меблів та оптової торгівлі меблями, килимами й освітлювальними приладами.

У подальшому щодо Позивача контролюючим органом було прийнято наступні ППР з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- від 1 грудня 2021 року № 0-2030 на суму 6989,12 грн;

- від 2 грудня 2021 року № 27811-2414-2030 на суму 6010,04 грн;

- від 2 грудня 2021 року № 27809-2414-2030 на суму 6736,47 грн.;

- від 14 лютого 2023 року № 0-2030 на суму 9686,00 грн.;

- від 19 червня 2024 року № 1-2030-UA0028556 на суму 8112,03 грн.;

- від 12 червня 2025 року № 0-2030-UA0028556 на суму 2865,44 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями контролюючого органу, позивач через звернувся до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Підпунктом "є" 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро - фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо. До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.

Так, з технічного паспорту на вказані вище приміщення, у всіх редакціях вбачається, що до складу нерухомого майна входять виробничі приміщення (складські приміщення, цехи, побутові приміщення).

При цьому, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З урахуванням наведеного, застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17.

У подальшому висновки касаційного суду у справі №820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах: від 25 лютого 2020 року (справа №0940/1708/18); від 5 березня 2020 року (справа №825/1625/17), від 1 квітня 2020 року (справа №120/4261/18-а), від 21 жовтня 2020 року (справа № 806/2686/18), від 11 листопада 2020 року (справа №826/6647/17), від 17 січня 2024 року (справа №520/2239/21) тощо.

Законом України № 3603-IX від 23.02.2024 підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 було викладено у новій редакції: будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Мінекономіки «Про затвердження національного класифікатора НК 018:2023 та скасування національного класифікатора ДК 018-2000» 16.05.2023 № 3573 затверджено Національний класифікатор НК 018:2023 "Класифікатор будівель і споруд" призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації є окремі споруди (будівля, дорога, трубопровід тощо). У виключних випадках класифікаційна одиниця може бути застосована до об`єкта нерухомого майна в цілому. У цій класифікації споруди поділяються на два розділи «Будівлі» та «Інженерні споруди». Поділ на класифікаційні одиниці в межах розділів виконується перш за все відповідно до технічних характеристик споруди, які обумовлюються призначенням споруди (наприклад, офісні будівлі, дорожні споруди, водопровідні споруди, трубопроводи).

Згідно з ДК 018-2023 до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) належать будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо.

Таким чином, відповідно до даних технічних паспортів та встановлених обставин справи нерухоме майно Позивача відносяться до групи «Промислові та складські будівлі» (код 125) та не є об`єктами оподаткування відповідно до вимог п.п. «є» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПКУ.

При цьому, належні позивачу на праві власності будівлі не лише за документацією підпадають під поняття "промислових будівель", але й використовуються за відповідним призначенням.

Так, позивач є фізичною особою-підприємцем з видами економічної діяльності за КВЕД : 31.09 виробництво інших меблів (основний); 31.03 виробництво матраців та 46.47 оптова торгівля меблями, килимами та освітлювальними приладами про що свідчить відповідь з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 11.03.2026 р. Те, що у 2020-2024 рр. позивач здійснював вищевказану підприємницьку діяльність із використанням вищевказаних нежитлових приміщень, не заперечується учасниками справи, зворотнього матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що на позивача поширюються положення пп. "є" п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

В даному випадку суд керується приписами ч. 2 ст. 9 КАСУ згідно якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини по справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції (заява №36985/97) вказано, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995_004 ) та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 1 грудня 2021 року № 0-2030 на суму 6989,12 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 2 грудня 2021 року № 27811-2414-2030 на суму 6010,04 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 2 грудня 2021 року № 27809-2414-2030 на суму 6736,47 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 14 лютого 2023 року № 0-2030 на суму 9686,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 19 червня 2024 року № 1-2030-UA0028556 на суму 8112,03 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області про визначення ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 12 червня 2025 року № 0-2030-UA0028556 на суму 2865,44 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 968, 96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.03.2026 р.

Суддя Бадюков Ю.В.