Справа № 826/4869/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4869/18 Головуючий у 1 інстанції - Донець В.А.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку розміру раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з дати настання відповідних обставин, пов`язаних з підвищенням грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок раніше призначеного розміру пенсійного забезпечення та його виплату з дати зміни розміру одної зі складових грошового забезпечення - премії 75% грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців, установленої рішенням Міністра Внутрішніх справ України з урахуванням: військового звання підполковник - 130,00 грн.; посадового окладу - 1200,00 грн.; надбавки за вислугу років 40% - 532,00 грн.; виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; служби в умовах режимних обмежень 15% від посадового окладу - 180,00 грн.; премії 75% від суми грошового забезпечення - 2094,75 грн.; 89% вислуги років на пенсію;

- стягнути відповідно до вимог статей 13, 43, 51, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції на час звільнення позивача з військової служби на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві недоотримані з вини відповідача пенсійні суми, що не перераховані та не виплачені з дати зміни розміру одної зі складових грошового забезпечення - премії 75% грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців установленої рішенням Міністра Внутрішніх Справ України з врахуванням: військового звання підполковник - 130,00 грн.; посадового окладу - 1200,00 грн.; надбавки за вислугу років 40% - 532,00 грн.; виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; служби в умовах режимних обмежень 15% від посадового окладу - 180,00 грн.; премії 75% від суми грошового забезпечення - 2094,75 грн.; 89% вислуги років на пенсію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019, з урахуванням ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.10.2019 про виправлення описки, апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 скасовано та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

- визнано неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії позивачу на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ від 04.06.2012 №15/5-5458 про розмір грошового забезпечення з урахуванням премії в розмірі 75%;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 13.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ від 04.06.2012 №15/5-5458 з урахуванням: військового звання підполковник - 130,00 грн; посадового окладу - 1200,00 грн; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн; виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн; премія 75% від суми грошового забезпечення - 2094,75 грн, та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 недоотриману суму пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.11.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.09.2019 у справі №826/4869/18 скасовано та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд вказав, що судом апеляційної інстанції було взято до уваги довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 04.06.2012, як єдину довідку, яка наявна в матеріалах справи. Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів, що визначають конкретну дату зміни розміру премії з 75% на 25%, як складової грошового забезпечення. В свою чергу, позивач акцентує увагу, що йому незаконно зменшили премію не з 75% на 25%, а з 33,3 % на 25 %. Судом апеляційної інстанції не було встановлено, коли у позивача виникло право на перерахунок раніше призначеної пенсії та з якої дати такі права порушені бездіяльністю відповідача. З приводу заявленого позивачем періоду здійснення перерахунку пенсійного забезпечення, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування строку звернення до адміністративного суду передує вирішенню спору по суті.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 прийнято до провадження справу № 826/4869/18, постановлено здійснити розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачем 19.03.2023 подано до суду першої інстанції заяву про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 19.03.2024 повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 залишено без розгляду позовну заяву в адміністративній справі №826/4869/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.05.2012 по 30.09.2017.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 позов ОСОБА_1 задоволено частково:

- визнано протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 89% до 70% сум грошового забезпечення;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 89% сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ від 04 червня 2012 року №15/5-5458 про розмір грошового забезпечення з урахуванням премії у розмірі 75% з 01.10.2017;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.10.2017 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Міністерства внутрішніх справ від 04 червня 2012 року №15/5-5458 з урахуванням: військового звання підполковник - 130,00 грн.; посадового окладу - 1200,00 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн.; виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; премія 75% від суми грошового забезпечення - 2094,75 грн., з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2005 на підставі наказу командувача внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України №103 о/с підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за станом здоров`я.

З грудня 2005 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З матеріалів справи вбачається, що при обчисленні пенсії позивача встановлений основний розмір пенсії 89% грошового забезпечення (33 роки вислуги), станом на 19.10.2017.

З висновку про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від січня 2006 року вбачається, що грошове забезпечення становить: посадовий оклад - 200,00 грн.; оклад за військове звання - 130,00 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн.; надбавка 100% - 462,00 грн.; надбавка за безперервну роботу 90% - 831,60 грн.; премія 33,3% - 584,61 грн.

Згідно з довідкою відділу забезпечення соціальних виплат Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 29.02.2008 №15/5-5458, станом на 01.01.2008 розмір грошового забезпечення за посадою старшого офіцера відділу застосування в/ч спеціального та оперативного призначення управління з охорони громадського порядку ГУВВ МВС України становить: посадовий оклад - 1200,00 грн.; військове звання - 130,00 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; премія 25% - 300,00 грн.

Згідно з довідкою Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 04.06.2012 №15/5-5458, станом на 01.04.2012 розмір грошового забезпечення за посадою старшого офіцера відділу застосування в/ч спеціального та оперативного призначення управління з охорони громадського порядку ГУВВ МВС України становить: посадовий оклад - 1200,00 грн.; військове звання - 130,00 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; премія 75% - 2094,75 грн.

Згідно з розрахунком пенсії за вислугу років станом на 19.10.2017 пенсія позивачу призначена з розрахунку наступних сум грошового забезпечення: посадовий оклад - 1200,00 грн.; військове звання - 130,00 грн.; надбавка за вислугу років 40% - 532,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50% - 931,00 грн.; премія 25% - 300,00 грн.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі також - Постанова №103) виходячи з основного розміру пенсії 70% грошового забезпечення.

14.12.2017 позивачем подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з проханням провести перерахунок та здійснити виплату пенсії з дати настання відповідних обставин, пов`язаних зі встановленням 75% розміру премії від усього грошового забезпечення.

Листом від 13.01.2018 № 1303/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що перерахунок та виплату перерахованої пенсії було проведено у відповідності до чинного законодавства та станом на 01.01.2008 розмір пенсії за вислугу років обчислений відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з визначеного до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 грошового забезпечення за посадою, що складає 2752,77 грн. (3039,00 х 89%). Розмір підвищення пенсії відповідно до постанови від 23.04.2012 №355 становить: з 01.07.2012 - 571,86 грн. (2752 х 11%); з 01.09.2012 - 644,14 грн. (2752 х 23%); з 01.01.2013 - 963,47 грн. (2752,77 х 35%).

У листі зазначено, що відповідно до довідки від 04.06.2012 №15/5-5458, наданої Міністерством внутрішніх справ України до управління на виконання постанови, розмір грошового забезпечення станом на 01.04.2012 є підставою для визначення граничного розміру пенсії, в межах якого може здійснюватися її підвищення відповідно до вищезазначеної постанови.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2018 витребувано від Міністерства внутрішніх справ України: належним чином завірену копію рішення керівника про встановлення зміни розміру премії 75% грошового забезпечення військовослужбовців для відповідної ОСОБА_1 категорії військовослужбовців.

На виконання вимог ухвали суду від 30.05.2018, листом Головного управління Національної гвардії України від 05.07.2018 №27/33/4-4454 повідомлено, що відповідно до підпункту 2 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділялися на їх утримання, було надано право здійснювати преміювання військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

Виплата премії військовослужбовцям, що перебували на посадах у Головному управлінні внутрішніх військ МВС України, здійснювалася на підставі наказу командувача внутрішніх військ МВС України, який видавався щомісяця. З листопада 2011 по червень 2015 року військовослужбовцям Головного управління внутрішніх військ МВС України щомісячне преміювання встановлювалось у розмірі до 75% грошового забезпечення. Окремого рішення про встановлення премії в розмірі до 75% грошового забезпечення для відповідної ОСОБА_1 категорії військовослужбовців командувачем внутрішніх військ МВС України не приймалося.

Листом від 08.11.2019 №273670/02 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, зокрема, що при проведенні перерахунку пенсії відповідно до Постанови №103 розмір пенсії за вислугу років обчислювався виходячи з 70% сум грошового забезпечення відповідно до редакції Закону, чинної на дату, з якої проводився перерахунок.

Листом від 26.11.2019 №286538/02 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача, що з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» Головним управлінням проведено перерахунок призначеної пенсії в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 на підставі наданої МВС України довідки від 29.02.2008 №15/5-5450 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2008 з урахуванням премії в розмірі 25%. Вказано, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000 №826 щодо встановлення військовослужбовцям премії у розмірі 33,3% грошового забезпечення втратив чинність з 01.01.2008 у зв`язку з набуттям чинності постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294.

Вважаючи дії відповідача протиправними щодо відмови здійснити перерахунок пенсії та виплатити недоплачені суми, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що перерахунок уже призначеної пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (стаття 63) і призначення пенсії (стаття 13) - це різні процедури, а тому під час перерахунку змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, а відсоткове значення основного розміру пенсії, визначене при призначенні з урахуванням вислуги (у позивача - 89%), не може бути зменшене на підставі пізніших змін до статті 13 (спочатку « 80», потім « 70»), бо ці зміни стосуються нового призначення, а не перерахунку раніше призначеної пенсії; при цьому ані Постанова КМУ №45, ані Постанова КМУ №103 не передбачають зменшення відсотка пенсії під час перерахунку, тому дії відповідача щодо «урізання» з 89% до 70% є протиправними та підлягають виправленню шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплату з 01.01.2016 виходячи з 89% (з урахуванням уже виплачених сум). Також, суд першої інстанції виходив з того, що перерахунок за довідкою МВС від 04.06.2012 №15/5-5458 є можливим у межах тих складових грошового забезпечення, які фактично зазначені в цій довідці (посадовий оклад, звання, надбавки, премія 75%), тоді як вимога позивача врахувати ще й «режимні обмеження 15%» не може бути задоволена, бо така складова відсутня у довідці, а позивач не довів, що звертався до уповноваженого органу по довідку з відповідним включенням. При цьому, застосувавши частину другу статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (перше число місяця, що йде за місяцем виникнення підстав), суд першої інстанції визначив юридичну логіку дати перерахунку, але з огляду на процесуальну ситуацію у справі (повернення заяви про збільшення вимог та межі розгляду) задовольнив вимоги в частині перерахунку за довідкою з 01.10.2017, визнавши протиправною відмову ПФУ та зобов`язавши провести перерахунок і виплату з цієї дати на підставі довідки з премією 75% (із зарахуванням виплаченого).

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно та невсебічно з`ясував обставини справи, фактично не дослідив усі докази й позовні вимоги (зокрема з томів справи) та не надав оцінки ключовим аргументам, через що ухвали й рішення від 26.07.2024 є необ`єктивними та такими, що порушують його процесуальні й майнові права. Неправомірне зменшення відсотка пенсії, відбулося з квітня 2012 року, що суди належно не відпрацювали. У вимогах до апеляційного суду він просить посилити резолютивну частину: прибрати слово частково, змінити 89% на 90%, і зобов`язати здійснити перерахунок не з 01.01.2016, а з 29.12.2005, із врахуванням усіх складових у максимальних розмірах та премій (33,3% з 29.12.2005; 75% - з дати фактичного встановлення/виплати тощо). Також, зазначив, що ані Кабінет Міністрів України, ані органи ПФУ не можуть змінювати перелік/структуру складових грошового забезпечення, визначених законом (з посиланням на підхід про межі повноважень при перерахунку), і використовує це як аргумент для відмови при перерахунках.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, звільнених з військової служби, є Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ).

За змістом статті 13 Закону № 2262-ХІІ визначається порядок призначення пенсії за вислугу років, тоді як статтею 63 цього Закону врегульовано підстави та механізм перерахунку раніше призначеної пенсії.

Отже, призначення пенсії і перерахунок пенсії є різними юридичними процедурами, які мають різний правовий зміст, різні підстави та різні правові наслідки.

Зі змісту частини четвертої статті 63 Закону № 2262-ХІІ убачається, що підставою для перерахунку раніше призначеної пенсії є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, а порядок і умови такого перерахунку визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при перерахунку пенсії змінюється лише розмір грошового забезпечення, тоді як відсоткове значення основного розміру пенсії, визначене при її призначенні залежно від вислуги років, є сталою величиною.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, при призначенні пенсії позивачу її основний розмір був визначений у розмірі 89% сум грошового забезпечення.

Законами №3668-VI та №1166-VII внесено зміни до частини другої статті 13 Закону №2262-ХІІ щодо граничного відсотка пенсії (80%, а згодом 70%). Однак зазначені зміни регулюють порядок призначення пенсії особам, які набувають право на пенсійне забезпечення після набрання ними чинності, а не порядок перерахунку вже призначеної пенсії.

Стаття 63 Закону №2262-ХІІ у частині підстав, умов та порядку перерахунку пенсії змін не зазнала.

Постанова Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 та постанова Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 також не передбачають можливості зміни відсоткового значення основного розміру пенсії при її перерахунку.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач при перерахунку пенсії позивача безпідставно застосував новий механізм призначення пенсії замість механізму перерахунку, є правильним.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у рішенні від 04.02.2019 у зразковій справі №240/5401/18, згідно з якою при перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону №2262-ХІІ відсоткове значення основного розміру пенсії не змінюється.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необхідність визначення розміру пенсії у 90% є безпідставними, оскільки 90% є максимально допустимою межею, а не гарантованим розміром пенсії, і доказів помилковості встановлення позивачу саме 89% матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 05.04.2001 зазначено, що дія нормативно-правового акта не поширюється на правовідносини, які виникли та були реалізовані до набрання ним чинності. Водночас Конституційний Суд України у рішеннях від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002 наголосив, що соціальні гарантії осіб, які проходили службу у військових формуваннях та правоохоронних органах, не можуть бути звужені шляхом подальших змін законодавства.

З огляду на наведене, застосування відповідачем при перерахунку пенсії позивача нових граничних відсоткових обмежень, запроваджених після призначення пенсії, фактично призводило б до погіршення обсягу вже набутого права, що суперечить наведеним конституційним гарантіям. Саме тому під час перерахунку зберігається відсоткове значення пенсії, визначене при її призначенні.

Щодо доводів апелянта про перерахунок з 29.12.2005, колегія суддів зазначає таке.

Апелянт наполягає на здійсненні перерахунку пенсії з дати звільнення зі служби.

Однак, колегія суддів зазначає, що перерахунок раніше призначеної пенсії не є способом виправлення первісного призначення пенсії.

Перерахунок - це зміна розміру вже існуючого пенсійного права у зв`язку зі зміною грошового забезпечення відповідної категорії осіб.

Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України №988 було змінено структуру та розміри грошового забезпечення поліцейських, а пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №103 передбачено проведення перерахунку пенсій саме з 01.01.2016.

Отже, саме з цієї дати виникла юридична підстава для перерахунку пенсії у порядку статті 63 Закону №2262-ХІІ.

Вимога апелянта фактично спрямована на ретроспективне перепризначення пенсії, що виходить за межі механізму перерахунку та суперечить правовій природі статті 63 Закону №2262-ХІІ.

Статтею 51 Закону №2262-ХІІ визначено момент, з якого здійснюється перерахунок пенсії - з першого числа місяця, що настає за місяцем виникнення обставин, які тягнуть зміну її розміру. Отже, закон прямо пов`язує початок виплати перерахованої пенсії не з датою звільнення особи зі служби та не з будь-яким попереднім періодом, а саме з моментом зміни грошового забезпечення відповідної категорії осіб.

Оскільки зміна структури та розміру грошового забезпечення працівників органів внутрішніх справ відбулася у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988, а порядок її врахування при перерахунку визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 із застосуванням з 01.01.2016, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що саме ця дата є юридично значимою для перерахунку.

Інше тлумачення означало б фактичне проведення нового обчислення пенсії за весь попередній період служби, що за своєю суттю є не перерахунком, а переглядом первісного рішення про призначення пенсії, який здійснюється в іншому процесуальному порядку та за наявності інших правових підстав.

Колегія суддів також враховує принцип правової визначеності як складову верховенства права, закріпленого статтею 8 Конституції України та статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Цей принцип передбачає стабільність правовідносин та неприпустимість їх безмежного перегляду у часі.

Отже, вимога апелянта про проведення перерахунку з 2005 року фактично спрямована на ревізію первісного призначення пенсії, що суперечить як природі статті 63 Закону №2262-ХІІ, так і принципу правової визначеності.

Разом з тим колегія суддів враховує, що відповідно до частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки та мотиви, з яких скасовано судове рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Із матеріалів справи убачається, що суд першої інстанції виконав правові вказівки суду касаційної інстанції, дослідив обставини виникнення права на перерахунок пенсії, визначив правову природу спірних правовідносин як перерахунок, а не нове призначення пенсії, та надав оцінку відповідним доказам.

Отже, доводи апелянта про невиконання судом вказівок Верховного Суду є безпідставними.

Положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №103 регулюють порядок виплати сум перерахованої пенсії, тоді як момент виникнення права на перерахунок визначається статтями 51 та 63 Закону №2262-ХІІ.

Таким чином, встановлення дати перерахунку з 01.01.2016 не суперечить положенням Постанови №103 і не означає обов`язковості одночасної виплати всієї суми за попередній період, що здійснюється у визначеному Кабінетом Міністрів України порядку.

Посилання апелянта на необхідність повторного дослідження всіх матеріалів пенсійної справи фактично зводиться до вимоги проведення нового обчислення пенсії за весь період після звільнення зі служби. Однак, предметом цього спору є правомірність перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною грошового забезпечення, а не перевірка правильності її первісного призначення. Такий спір має іншу правову природу і може бути предметом окремого судового провадження.

Щодо доводів апелянта про необхідність врахування всіх можливих складових грошового забезпечення, колегія суддів зазначає, що відповідно до пунктів 3-4 Порядку №45 органи Пенсійного фонду України здійснюють перерахунок пенсії виключно на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, наданих уповноваженими органами.

Пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно визначати структуру грошового забезпечення або змінювати її склад, а суд - підміняти собою уповноважений орган, який формує відповідну довідку.

Таким чином, відсутність у довідці певної складової грошового забезпечення виключає можливість її врахування при перерахунку до моменту внесення відповідних змін до такої довідки у встановленому порядку.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з обсягом задоволених позовних вимог та прагнення фактично змінити предмет і підстави позову, що не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином дослідив надані докази та застосував норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання апелянта на неповне дослідження судом матеріалів справи є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив ті докази, які стосуються предмета доказування - правомірності зміни відсоткового значення пенсії та підстав для її перерахунку.

Відповідно до статей 72, 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є лише ті дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, а суд оцінює належність, допустимість і достатність доказів у їх сукупності.

Предметом доказування у цій справі є виключно наявність або відсутність правових підстав для перерахунку пенсії позивача у порядку статті 63 Закону №2262-ХІІ, зокрема з урахуванням змін грошового забезпечення та відсоткового значення основного розміру пенсії. Натомість вимоги апелянта фактично спрямовані на перевірку правильності формування складових грошового забезпечення уповноваженим органом, що не є предметом цього спору та виходить за межі заявлених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку проведення перерахунку пенсій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №45, органи Пенсійного фонду України здійснюють перерахунок пенсії виключно на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, поданої уповноваженим органом, який веде облік проходження служби особи. При цьому пенсійний орган не наділений повноваженнями самостійно визначати або змінювати структуру грошового забезпечення, а лише застосовує відомості, що містяться у відповідній довідці.

Таким чином, спір щодо включення певних надбавок або їх розміру має вирішуватися між особою та органом, який формує довідку про грошове забезпечення, а не шляхом покладення на орган Пенсійного фонду України обов`язку врахувати складові, що відсутні у наданих йому документах.

Суд також не вправі підміняти собою компетентний орган та встановлювати нові складові грошового забезпечення або їх розмір, оскільки це означало б вихід за межі судового контролю, визначеного статтею 2 КАС України, та фактичне втручання у дискреційні повноваження іншого суб`єкта владних повноважень.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із необхідності здійснення перерахунку на підставі наявної у справі довідки та правильно відмовив у задоволенні вимог у частині врахування складових грошового забезпечення, які у такій довідці не зазначені.

Щодо клопотань апелянта про витребування додаткових документів та матеріалів, що стосуються формування грошового забезпечення та складових пенсії.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а витребування доказів судом є допоміжним процесуальним механізмом, який застосовується лише у разі об`єктивної неможливості їх самостійного отримання стороною.

Заявлені апелянтом клопотання спрямовані на отримання документів, які не стосуються предмета доказування у цій справі, оскільки питання формування складових грошового забезпечення належить до компетенції органу, який видає довідку про грошове забезпечення, а не органу Пенсійного фонду України, дії якого оскаржуються у цьому провадженні.

Крім того, витребування таких доказів фактично призвело б до зміни предмета спору та підміни процедури перерахунку пенсії процедурою перевірки правильності визначення грошового забезпечення, що не є метою цього судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявлених клопотань, оскільки наявні у справі докази є достатніми для вирішення спору по суті, а додаткові документи не впливають на встановлення юридично значимих обставин.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлював правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат. ЄСПЛ не заперечує право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

ЄСПЛ визнає можливість, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, ЄСПЛ у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи й з`ясовує, чи було законним таке втручання, чи мало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа «Valkov and Others v. Bulgaria» (заява N 2033/04); справа «Khoniakina v. Georgia» (заява N 17767/08)).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача правових підстав для незастосування максимального розміру індексації пенсії, встановленого п. 10 Постанови №168.

Крім того, аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо поданої апелянтом заяви щодо збільшення, зміни і впорядкування позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що КАС України передбачає право позивача змінити предмет або підставу позову, а також збільшити чи зменшити позовні вимоги лише в суді першої інстанції до закінчення судового розгляду. Суд апеляційної інстанції переглядає рішення в межах доводів апеляційної скарги та встановлених у справі вимог, а не розглядає нові або змінені позовні вимоги. Отже, збільшення позовних вимог у суді апеляційної інстанції КАС України не передбачає, і така заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.07.2024 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Оксененко О.М.