Справа № 727/14883/25
Суддя: Гавалешко П. С.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/727/5/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Гавалешка П.С.

при секретарі Бринзилі Б.В.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Венерська Ганна Іванівна звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 22 грудня 2024 року о 19 год 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 оператором групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_2 складено протокол ЧМТЦК про адміністративне правопорушення №2668 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

За наслідком розгляду вказаного протоколу, 03 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову №2668 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Однак, ОСОБА_1 із прийнятою постановою та накладеним стягненням не погоджується та вважає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, а тому, адміністративна справа відносно нього підлягає закриттю на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, що вбачається з огляду на наступні обставини.

Зазначає, що позивач відповідно до п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має чинну відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з навчанням.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивачу взагалі видавалося направлення на проходження військово-лікарської комісії, а також не долучено витягу з журналу реєстрації направлень, що свідчить про не дотримання процедури оповіщення та направлення на ВЛК.

Матеріали адміністративної справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт відмови Позивача від проходження ВЛК, а тому слід дійти висновку, що факт допущення ОСОБА_1 вказаного порушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведений.

Протокол №2668 про адміністративне правопорушення за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, який складений оператором групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 255 КУпАП, оскільки вищезазначений протокол складено не уповноваженою на те особою.

Позивач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення, що унеможливило його участь у розгляді справи, позбавило права надати пояснення, подати докази, заявити клопотання та скористатися правничою допомогою адвоката, що є порушенням вимог ст.268 КУпАП.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №2668 від 03 січня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді адміністративного стягнення у розмірі 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 закрити.

Ухвалою суду від 03.12.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи.

Відзив на адміністративний позов від представника відповідача до суду не надходив.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 грудня 2024 року о 19 год 40 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 оператором групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_2 солдатом ОСОБА_2 складено протокол ЧМТЦК про адміністративне правопорушення №2668 відносно ОСОБА_1 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 , який є військовозобов`язаним, знаходячись в приміщенні Чернівецького обласного об`єднаного центру мобілізації, відмовився від отримання направлення та проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації. Своїми протиправними, винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до порушення ним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчиненого в особливий період.

За наслідком розгляду вказаного протоколу, 03 січня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову №2668 за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у порушенні ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 2 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Пунктом 3 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язок громадян проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Разом з тим, доказів на підтвердження вручення ОСОБА_1 направлення на проходження військово-лікарської комісії, підписаного начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також роз`яснення останньому під особистий підпис законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду, представником відповідача суду надано не було. Однак надано суду акт про відмову від отримання направлення на ВЛК та/або відмову від проходження військово-лікарської комісії від 22.12.2024 року, однак даний акт не містить підпису посадової особи, яка його склала.

Відзив на адміністративний позов представником відповідача суду так і не було надано, в тому числі й копію Журналу реєстрації направлень на військово-лікарську комісію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів вчинення позивачем зазначеного у спірній постанові адміністративного правопорушення представником відповідача суду надано не було.

Водночас, пунктом першим статті 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Разом з тим, на виконання вимог ст. 77 КАС України, представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, що зазначені у вищевказаній спірній постанові по справі про адміністративне правопорушення №2668 від 03.01.2025 року.

При цьому, сама по собі постанова про адміністративне правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не було доведено вину позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, в тому числі і за ч.3 ст.210-1 КУпАП передбачає, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

З огляду на наявність обставин у справі, є встановленим та підтвердженим позивачем, що позивач не отримував повістки чи належного повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопурушення, фактично розгляд справи відбувся без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з порушенням прав, визначених ст.268 КУпАП (Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи).

Відтак відповідач, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, порушив права позивача, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП. Вказане процедурне порушення, зокрема, як розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку не було своєчасно повідомлено про місце і час розгляду справи, є безумовною підставою для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Як наслідок, позивач був позбавлений прав, передбачених Конституцією України та ст.268 КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, скористатися професійною правничою допомогою. Відповідачем належними та допустимим доказами не доведено про своєчасне та належне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.

Процедурні порушення, а саме розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату розгляду, є самостійними, безумовними підставами для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі №683/743/17, від 21.05.2020 у справі №286/4145/15-а, від 17.06.2020 у справі №712/10440/16-а, від 30.09.2019 у справі №591/2794/17.

За наведених обставин, позов ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №2668 від 03.01.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 - скасувати, а справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 484,48 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 5-11, 13-16, 77, 120, 242-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову №2668 від 03 січня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковником ОСОБА_3 , якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП у вигляді адміністративного стягнення у розмірі 17 000 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя П.С. Гавалешко