Справа № 320/22234/25
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2026-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 березня 2026 року

м. Київ

справа №320/22234/25

адміністративне провадження №К/990/9055/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Шевцової Н.В.,

перевіривши касаційну скаргу Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 320/22234/25 за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач, Нацбанк), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури Національного банку України № 24/1923-рк/БТ від 30.12.2024 "Про невідповідність Голови правління Акціонерного товариства "Комінбанк" ОСОБА_1 кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності".

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2025, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026, позовні вимоги задоволено.

27.02.2026 до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" надійшла касаційна скарга Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 320/22234/25 за вищевказаним позовом.

Касаційна скарга передана на розгляд колегії суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії: Єресько Л.О. (суддя-доповідач), судді Уханенко С.А., Желєзний І.В.

04.03.2026 від Національного банку України до Верховного Суду надійшла заява про відвід колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в складі: головуючої судді (судді-доповідача) Єресько Л.О., суддів Уханенка С.А., Желєзного І.В., яка задоволена ухвалою Суду від 09.03.2026.

Касаційна скарга Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 320/22234/25 передана до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, Положенням про автоматизовану систему документообігу суду та Тимчасовими засадами використання автоматизованої системи документообігу суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 10.03.2026 визначено склад суду для розгляду справи: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тацій Л. В., судді Стеценко С. Г., Шевцова Н. В.

Касаційна скарга передана судді- доповідачу 10.03.2026.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 330 КАС України, якою визначені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, у касаційній скарзі зазначається, зокрема: підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав) (пункт 4).

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Скаржник, обґрунтовуючи право на подання касаційної скарги, послався на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно:

частини чотирнадцятої статті 19, частин другої, четвертої, дев`ятнадцятої статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність", пунктів 310, 312 глави 38 розділу VI Положення про ліцензування банків, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 22.12.2018 № 149, щодо обов`язку голови правління банку протягом усього часу, упродовж якого він зберігає свій статус, відповідати кваліфікаційним вимогам щодо професійної придатності, яка визначається як сукупність знань, професійного та управлінського досвіду особи, необхідних для належного виконання посадових обов`язків керівника банку з урахуванням бізнес-плану та стратегії банку, а також функціонального навантаження та сфери відповідальності конкретного керівника банку;

частини третьої статті 40 Закону України "Про банки і банківську діяльність", частини шостої статті 8 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", пункту 8 розділу II Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19.05.2020 № 65, щодо відповідальності голови правління банку за діяльність банку, у тому числі за неналежну організацію внутрішньобанківської системи запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також за проведення первинного фінансового моніторингу;

частини шостої статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" щодо підписання/затвердження/погодження/схвалення Головою Національного банку України або уповноваженим(и) на такі дії службовцем(ями) Національного банку України документів, у тому числі рішень Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайту платіжної інфраструктури, у яких викладене професійне судження;

Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Суд звертає увагу, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен обов`язково вказати: 1) норми матеріального права, які неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Крім того, у разі подання касаційної скарги на підставі зазначеного пункту частини четвертої статті 328 КАС України, указана скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування мало вирішуватись судами попередніх інстанцій в межах підстав та предмета позову, але суди не надали йому відповідної правової оцінки у судових рішеннях або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Водночас, доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною Нацбанком підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Крім того, аналізуючи зміст касаційної скарги, Судом установлено, що заявником викладено суть спору у вказаній справі, обставини справи та фактично висловлено незгоду із ухваленими рішеннями.

Проте, заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та стверджуючи про відсутність правового висновку Верховного Суду, не конкретизує, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду та як відповідні норми права необхідно застосовувати, на думку, скаржника, а також не обґрунтував необхідність такого висновку у взаємозв`язку з посиланням на обставини справи.

Натомість зі змісту касаційної скарги вбачається, що її доводи фактично зводяться до тверджень про неврахування судами попередніх інстанцій уже сформованих правових висновків Верховного Суду, зокрема, викладених у постановах: від 29.04.2025 у справі № 320/30248/23, від 24.06.2025 у справі № 640/12723/22.

Таким чином, в цій частині обґрунтувань касаційної скарги відповідач не порушує питання відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а, навпаки, посилається на наявну судову практику та стверджує про її неправильне, на його думку, застосування судами попередніх інстанцій, що не відповідає змісту та правовій природі підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) зазначення або зазначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

Отже, скаржнику необхідно усунути зазначені недоліки шляхом надання до Верховного Суду уточненої касаційної скарги, в якій необхідно зазначити належні підстави оскарження судового рішення в цій справі (з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу (залишення позовної заяви без руху).

Керуючись статтями 169, 328-332 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національного банку України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27.11.2025 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі № 320/22234/25 залишити без руху.

Копію цієї ухвали направити скаржнику в порядку, встановленому статтею 251 КАС України.

Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліку касаційної скарги.

Роз`яснити, що у разі невиконання в установлений судом строк вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.В. Тацій

С.Г. Стеценко

Н.В. Шевцова ,

Судді Верховного Суду