Справа № 520/24856/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. Справа № 520/24856/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 (головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г.) у справі №520/24856/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції, а також, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції, а також, грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 року задоволено частково позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції, а також, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції, а також, грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Головне управління Національної поліції в Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального, недотримання норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просило скасувати рішення суду в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції скасувати.

Зазначає, що законодавством не передбачено можливості заміни спірної додаткової відпустки грошовою компенсацією, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Посилається на те, що невикористана позивачем у поточному році відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем.

Крім того, посилається у зв`язку з наведеним вище на роз`яснення Південно-Східного міжрегіонального управління від 08.02.2023 про надання додаткової відпустки учасникам бойових дій під час воєнного стану.

Вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував правові норми, які регулюють спірні відносини.

Вважає, що посадові особи відповідача діяли в межах чинного законодавства України, їх дії не є протиправними і це свідчить, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.

На підставі положень ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням вимог ст.308 КАС України, колегія суддів не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині, яка стосується вимог щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік, оскільки в цій частині відповідачем не оскаржується рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області до 12.01.2018, наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 12.01.2018 №7 о/с позивача звільнено служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Під час проходження служби позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідчення серії НОМЕР_1 від 13.11.2017.

Позивач звернувся до відповідача з приводу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також з питання, що стосується щорічних чергових оплачуваних відпусток та компенсації за їх невикористання.

Листом відповідача № від 14.08.2025 повідомлено позивача про факт набуття позивачем статусу УБД у 2017 році, а також зазначено, що у позивача залишилось невикористаними 03 доби основної відпустки за 2015 рік, які, згідно довідок про грошове забезпечення є неоплаченими грошовою компенсацією.

Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції, а також, грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки за 2015 рік, звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, а тому у позивача наявне право на отримання грошової компенсації за невикористаної додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2018 рік.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України Про Національну поліцію №580-VIII від 02 липня 2015 року (далі по тексту - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 92 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Закон України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР(далі по тексту - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до ст.4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток, зокрема: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватися інші види відпусток.

Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій ст.83 КЗпП України.

Згідно з абзацами сьомим та восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України №260 від 06.04.2016 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі по тексту - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для життєзабезпечення ветеранів війни, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Нормою п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ передбачено, що учасникам бойових дій надаються право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

Положення Закону №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11.11.2021 року у справі №200/1175/20-а.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо неможливості заміни додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" грошовою компенсацією у зв`язку з неврегульованістю цього питання на законодавчому рівні, є необґрунтованими.

Судом встановлено, що позивач проходив службу Головному управлінні Національної поліції в Харківській області до 12.01.2018, є учасником бойових дій, додаткову оплачувану відпустку згідно з п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2018 рік позивач не використав, під час звільнення грошова компенсація за невикористану відпустку відповідачем не виплачена.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 14.04.2021 у справі №620/1487/20 у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Крім того, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладено в постанові від 21.08.2019 у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18), в подібних правовідносинах, у випадку звільнення військовослужбовця, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону № 3551-ХІІ.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що невикористана позивачем у поточному році відпустка на наступний рік не переноситься, а право на неї працівник може реалізувати тільки протягом календарного року за погодженням з роботодавцем, то колегія суддів зазначає наступне .

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 11.11.2021 року у справі № 360/1874/20, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29.04.2021 у справі № 200/602/20-а.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на роз`яснення Південно-Східного міжрегіонального управління від 08.02.2023, яке стосується надання додаткової відпустки учасникам бойових дій під час воєнного стану, оскільки листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до ст.7 КАС України.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено (доказано) правомірність власної бездіяльності.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що посадові особи відповідача діяли в межах чинного законодавства України, а їх дії є правомірними, є необґрунтованими.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 у грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з лав Національної поліції.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків та не дають підстав вважати їх помилковими.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з приписами ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в частині задоволення позову без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.12.2025 у справі №520/24856/25 в частині задоволення позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц