Справа № 200/1436/26
Суддя: Кошкош О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

09 березня 2026 року Справа №200/1436/26

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кошкош О.О., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення індексації грошового забезпечення, компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Матвійчук Наталія Євгенівна (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в інтересах ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) звернулася через підсистему Електронний суд до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) в якому просила:

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового забезпечення у розмірі 7 504,85 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму компенсації частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 485 964,36 грн

В обґрунтування зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6736/25 від 13.10.2025 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати i виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення з 01.03.2018 року до 20.08.2020 року із застосуванням щомісячної фіксованої індексації-різниці в розмірі 4463,15 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. Відповідно до платіжної інструкції №2521 від 23.02.2026 Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення у справі №200/6736/25 виплачено 206 614,43 грн індексації грошового забезпечення, а згідно платіжної інструкції №2522 від 23.02.2026 - суму компенсації втрати частини доходів у розмірі 83 370,69 грн. Разом з цим, належними до виплати є сума індексації 214 119,28 грн. Недоплаченою є сума індексації 7 504,85 грн.

Також, позивач не погоджується із розрахунком компенсації та зазначає, що розрахунок компенсації зроблено із сум індексації, які не відповідають рішенню у справі №200/6736/25, крім того, з нарахованої суми компенсації втраченого заробітку неправомірно утримано 18% податку з доходів фізичних осіб. В той же час загальний розмір заборгованості з виплати індексації складає 214 119,28 грн. Недоотриманою є компенсація частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн.

Крім того, вважає наявним право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно вимог ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, у тому числі з`ясовує, чи:

- відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

- позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд перевіривши позовну заяву та додані до неї матеріали зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 2 частини 1 статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач не погоджується із сумою виплати як індексації грошового забезпечення так і компенсації втрати частини доходів. Зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6736/25 від 13.10.2025 зобов`язано здійснити індексацію грошового забезпечення та її виплату, а також нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. На виконання рішення суду №200/6736/25 здійснені виплати у не належному (на думку позивача) розмірі.

Отже, із змісту позовної заяви в частині позовних вимог щодо стягнення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 7 504,85 грн та суми компенсації частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн вбачається, що позивач не погоджуючись із діями відповідача під час виконання рішення суду від 13.10.2025 у справі №200/6736/25 звернувся із цим позовом до суду.

Тобто, спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6736/25 від 13.10.2025, яке набрало законної сили.

Частинами 2, 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу викладених законодавчих норм висновується, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення (в т.ч. щодо стягнення коштів), оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Виконання судового рішення може відбуватися у добровільному та примусовому порядку, а судовий контроль за виконанням рішення суду здійснює суд, що його ухвалив.

Так, згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов висновку, що «[…] зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі».

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Такі спеціальні правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Суддя зазначає, що між сторонами існував публічно-правовий спір, який вирішено рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6736/25 від 13.10.2025.

Позивач не погоджується з діями відповідача, вчиненими на виконання згаданого рішення та вважає за належне стягнути з відповідача належні суми.

Таким чином, суддя висновує, що заявлений у цій справі позов фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 7504,85 грн та суми компенсації частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн не підлягають до розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статей 382-383 КАС України в межах справи №200/6736/25.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 31.01.2022 у справі №400/822/20, у постанові від 11.12.2023 у справі №240/9339/22, у постанові від 21.12.2022 у справі №620/4090/22.

Враховуючи викладені приписи КАС України та той факт, що означені позовні вимоги вже були предметом розгляду іншої справи та не можуть бути предметом розгляду в порядку нового позовного провадження, суд висновує, що у відкритті провадження в частині позовних вимог щодо стягнення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 7 504,85 грн та суми компенсації частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн слід відмовити.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 19, 21, 170, 171, 241-243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в частині позовних вимог щодо стягнення суми індексації грошового забезпечення у розмірі 7 504,85 грн та суми компенсації частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати індексації у розмірі 132 928,71 грн.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 5 статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.О. Кошкош