Справа № 420/3372/25
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/3372/25

Категорія 111030000Головуючий у суді І інстанції: Єфіменко К.С. час і місце ухвалення: спрощене провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 р. у справі № 420/3372/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, мотивуючи його тим, що на підставі п.п. «ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України він звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки щодо належних йому нежитлових приміщень, що свідчить про протиправність прийнятих ГУ ДПС оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області:

- № 1-1502 від 24.04.2023 року про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 141538,80 грн.,

- № 0-1502-UA0099866 від 04.06.2024 року про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 48631,28 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ГУ ДПС в Одеській області посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що оскільки Позивач не здійснював діяльність як сільськогосподарський товаровиробник, відсутні підстави для застосування вимог підпункту «ж» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ при нарахуванні податку на зазначений вище об`єкт нежитлової нерухомості. Отже, відсутні підстави для здійснення перерахунку податку за зазначений податковий період.

Позивач надав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у якому вказує на те, що апеляційна скарга не містить жодних нових правових чи фактичних доводів, спростовує лише власні припущення відповідача та не дає підстав для перегляду законного рішення суду першої інстанції.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.11.2014 року у справі № 515/2640/14-ц за Позивачем було визнано право власності на 1/2 частину об`єктів майнового комплексу будівель та споруд №13 (СТФ-2), розташованого по АДРЕСА_1 , а саме на адмінбудівлю під літ.А, площею 220,2 кв., вартістю 49479 грн.; адмінбудівлю під літ.Б, площею 540,3 кв.м., вартістю 198134 грн.; склад під літ.В, площею 47,4 кв.м., вартістю 12360 грн.; кормозапарник (кормоцех) під літ.Г, площею 421.0 кв.м., вартістю 74409 грн.; нежитлову будівлю (свинарник) під літ.И, площею 990,8 кв.м., вартістю 116176 грн.; нежитлову будівлю (свинарник) під літ.К, площею 989,8 кв.м., вартістю 104381 грн.; нежитлову будівлю (свинарник) під літ.М, площею 993,4 кв.м., вартістю 104810 грн.; нежитлову будівлю (свинарник) під літ.Н, площею 1009,9 кв.м. вартістю 106956 грн.; підвал під літ.Д, площею 27,6 кв.м., вартістю 6502 грн., частину огорожі з бетонних плит вартістю 17796 грн. 50 коп., а всього на загальну суму 791003 грн. 50 коп.

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34608242 від 19.02.2015 року за позивачем було зареєстровано право власності на 1/2 частину об`єктів майнового комплексу будівель та споруд №13 (СТФ-2), розташованого по АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно № 395589895 від 19.09.2024 року, позивач є власником 1/2 частини майнового комплексу будівель та споруд № 13, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_1 є власником майновий комплекс будівель та споруд №13 розташованого за адресою Одеська обл., Татарбунарський р., с/рада. Дмитрівська, Комплекс будівель та споруд №13, загальною площею (кв.м): 9697.4, який складається з:

- літера "Г" кормоцех;

- літера "Е" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "Ж" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "З" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "П" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "Р" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "С" нежитлова будівля (свинарник);

- літера "Т" нежитлова будівля (свинарник);

- цифра 1 дворові споруди.

Вказані споруди згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж майнового комплексу СТФ-2 від 10.10.2014 року проведеного ПП БП ВКФ Кулекспобуд (код ЕДРПОУ - 35653827) вказані об`єкти нерухомості, які належали позивачу, віднесені до коду 1271.9.

ГУ ДПС в Одеській області прийнято відносно Позивача ППР:

- № 1-1502 від 24.04.2023 року про визначення податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 141538,80 грн.,

-№ 0-1502-UA0099866 від 04.06.2024 року про визначення податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 48631,28 грн.

Позивач, вважаючи прийняті ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 1-1502 від 24.04.2023 року про визначення позивачу податкового зобов`язання за 2022 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 141538,80 грн. та № 0-1502-UA0099866 від 04.06.2024 року про визначення позивачу податкового зобов`язання за 2023 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в сумі 48631,28 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст. 266 ПК України.

Так, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності (підпункт 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПК України).

Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту ж підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 р. у справі № 380/18104/21.

За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачених цим Кодексом, термін сільськогосподарський товаровиробник має інше змістовне навантаження.

Визначення сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України Про сільськогосподарський перепис виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2020 р. у справі № 500/2407/18.

Відповідно до ст.1 Закону України Про фермерське господарство визначено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

В розумінні вказаних норм позивач не являється сільськогосподарським товаровиробником, оскільки в матеріалах справи відсутні докази здійснення ним діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощування та вилову риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснення операцій з її постачання.

Згідно підпункту "г" пункту 30.9 статті 30 Кодексу, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги.

Відповідно до пункту 30.2 статті 30 Кодексу, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266. статті 266 Кодексу, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Враховуючи вищевказане застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша - власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 № 507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі Класифікатор, ДК БС), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою їх цільовим функціональним призначенням.

Так, відповідно до ДК БС «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силосі тощо.

Згідно з ДК 018-2000, до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Одночасно, клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» охоплює такі підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Як вже зазначалось вище, вказані вище об`єкти нерухомості позивача згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж майнового комплексу СТФ-2 від 10.10.2014 року проведеного ПП БП ВКФ Кулекспобуд (код ЕДРПОУ - 35653827), які належали позивачу, віднесені до коду 1271.9.

Застосування абз. «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного суду від 24.07.2024 №400/2283/20.

Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД, з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні, або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

Відповідно підпункту 16.1.3. пункту 16.1 статті 16 Кодексу, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Податкові декларації про отримані доходи від діяльності за 2022 та за 2023 рік, як сільськогосподарський товаровиробник позивач до податкового органу не подавав.

Враховуючи вищенаведене, у платника відсутня сукупність умов для надання пільги відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.

На підставі права власності та у відповідності до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті ст. 266 Кодексу позивачу цілком обґрунтовано сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З огляду на викладене, оскаржуване позивачем Рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що прийнято відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з постановленням нового рішення у справі.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року по справі № 420/3372/25, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 , - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький