Справа № 990/33/26
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

справа №990/33/26

адміністративне провадження № П/990/33/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р., Смоковича М.І., Уханенка С.А.

перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення,

У С Т А Н О В И В:

28 січня 2026 року адвокат Кіндяк Олександр Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції позовну заяву до Вищої ради правосуддя, в якій просить Суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 15 липня 2025 року №1466/0/15-25 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку" в частині незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді часу роботи на посаді слідчого Кобеляцького районного відділу Управління МВС України в Полтавській області, за період з 30.03.1998 по 23.01.2001, тобто безперервного стажу служби в ОВС 02 роки 09 місяців 23 дні, та незарахування половини неврахованого строку навчання на денній формі, який дає йому право на звільнення у відставку, що становить 14 днів, з 05.08.1993 по 01.09.1993;

- визнати, що ОСОБА_1 судді Полтавського районного суду Полтавської області у відставці до стажу роботи на посаді судді зараховується час роботи на посаді слідчого Кобеляцького районного відділу Управління МВС України в Полтавській області, за період з 30.03.1998 по 23.01.2001, тобто безперервного стажу служби в ОВС 02 роки 09 місяців 23 дні, та зараховується ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, половину строку навчання на денній формі, який дає йому право на звільнення у відставку, що становить 14 днів, з 05.08.1993 по 01.09.1993, загалом стаж судді який дає йому право на звільнення у відставку становить 26 років 7 місяців 22 дні.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2026 року для розгляду справи №990/33/26 (провадження №П/990/33/26) визначено склад колегії суддів: Кашпур О.В. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Мельник-Томенко Ж.М., Радишевська О.Р., Смокович М.І., Уханенко С.А.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом формування позовної заяви у новій редакції із зазначенням обов`язкових реквізитів, передбачених частиною п`ятою статті 160 КАС України, із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписаних кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надісланих засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 лютого 2026 року визнано неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом. Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення залишено без руху. Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом: подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення такого строку з наданням відповідних доказів, що підтверджують об`єктивну неможливість звернення до суду безпосередньо або через представника у визначений законом строк.

У зв`язку з тим, що суддя Радишевська О.Р. 25 лютого 2026 року перебувала у відпустці (наказ від 20 лютого 2026 року №308/0/6-26), судді Кашпур О.В., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевська О.Р., перебували у відрядженні з 26 до 28 лютого 2026 року (наказ від 24 лютого 2026 року №333/0/6-26), суддя Кашпур О.В. з 02 по 03 березня перебувала у відпустці (наказ від 23 лютого 2026 року №329/0/6-26), судді Смоковичу М.І. 02, 04 березня 2026 року надано дні відпочинку, як донору та 03 березня 2026 року він перебував у відпустці (наказ від 25 лютого 2026 року №531/0/5-26), суддя Уханенко С.А. з 04 до 06 березня 2026 року перебував у відрядженні (наказ від 02 березня 2026 року №400/0/6-26), питання про усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 вирішується у перший день роботи колегії суддів.

На виконання вимог ухвали суду 12 лютого 2026 року адвокат Кіндяк О.І. 23 лютого 2026 року до Верховного Суду надіслав клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

На обґрунтування клопотання про поновлення строку представник позивача зазначає, що предметом даного спору є бездіяльність Вищої ради правосуддя у невиконанні своїх прямих обов`язків щодо обрахування стажу судді, на підставі якого особа має право на заслужену відставку. Формально Вища рада правосуддя обрахувала стаж позивача та зазначила про можливість вийти на пенсію, звільнила у відставку. Однак підхід до врахування всього трудового стажу був поверхневий та формальний, не враховано майже 3 роки стажу, який кардинально впливає на щомісячне довічне утримання судді у відставці та виплати по пенсії.

Представник позивача вказує на те, що порушення права ОСОБА_1 . Вищою радою правосуддя є помилкою в оскаржуваному рішенні, є триваючим і його наслідки позивач буде відчувати все своє життя, отже таке правопорушення не повинно обмежуватися строками давності. Відмова у відкритті провадження по справі призведе до погіршення становища позивача, на відміну від аналогічних позивачів, позивач не матиме доступу до правосуддя, не зможе реалізувати своє конституційне право на гідну оплату праці у формі належної та стабільної пенсії саме в тому розмірі, який передбачено чинним законодавством України та не зможе в подальшому здійснювати зміну перерахунку виплат у разі інфляційних втрат або зміни суспільних відносин, призведе до погіршення соціального становища та справедливого визнання умов трудового стажу за все своє життя.

Представник позивача підкреслює, що задоволення клопотання про поновлення строку звернення до суду відновить рівність учасників суспільних правовідносин, надасть сторонам зазначити свої аргументи та висловитися щодо належного обґрунтування та розрахунку трудового стажу, який впливає на призначення розміру пенсійних виплат, та вирішить питання щодо законності призначення розміру трудового стажу.

Оцінюючи мотиви клопотання адвоката Кіндяка О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, Верховний Суд виходить із такого.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною восьмою цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною восьмою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Зазначений висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 лютого 2024 року у справі № 990/270/23.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, адвокат Кіндяк О.І. виходить з того, що вчинене Вищою радою правосуддя правопорушення в оскаржуваному рішенні є помилкою. Це порушення є триваючим і його наслідки позивач буде відчувати все своє життя, отже таке правопорушення не повинно обмежуватися строками позовної давності. Відмова у відкритті провадження по справі призведе до погіршення становища позивача, на відміну від аналогічних позивачів, позивач не матиме доступу до правосуддя, не зможе реалізувати своє конституційне право на гідну оплату праці у формі належної та стабільної пенсії.

Суд зазначає, що предметом оскарження у межах поданого позову є рішення Вищої ради правосуддя від 15 липня 2025 року №1466/0/15-25 а тому, зважаючи на приписи вищевикладених норм процесуального закону, у даному випадку для звернення до суду з позовом установлено місячний строк, останнім днем якого, у цьому випадку є 15 серпня 2025 року.

Натомість із цим позовом позивач звернувся до суду 28 січня 2026 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною восьмою статті 122 КАС України.

Отже, безпідставними є доводи представника позивача стосовно того, що не повинно обмежуватися строками позовної давності порушення, вчинене відповідачем у зв`язку із тим, що воно є триваючим, оскільки приписи процесуального закону чітко встановлюють місячний строк звернення до суду у справах щодо оскарження рішень Вищої ради правосуддя.

Верховний Суд звертає увагу на те, що в ухвалі від 12 лютого 2026 року про залишення позовної заяви без руху Верховний Суд наголошував на тому, що строк звернення до суду для такої категорії спорів (щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби) доволі стислий, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист. Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Рішення Вищої ради правосуддя, яке оскаржує позивач, було прийнято 15 липня 2026 року. Як убачається із копії наказу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року №10/ос.с, підписаного позивачем, як головою цього суду, ОСОБА_1 15 липня 2025 року був відрахований зі штату Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку із звільненням у відставку.

Отже, позивач був обізнаний про порушення своїх прав, однак із цим позовом звернувся до суду більш ніж через 6 місяців з дня прийняття Вищої радою правосуддя спірного рішення.

При цьому представник позивача ні в клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 28 січня 2026 року, ні в клопотанні про поновлення строку, наданому на виконання вимог ухвалу про залишення позовної заяви без руху, не зазначає обставин, які б унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом.

Також Суд звертає увагу не те, що доводи представника позивача щодо поновлення строку звернення до суду зводяться до того, що відповідачем було порушено право позивача на врахування всього трудового стажу, гарантованого Конституцією України та трудовим законодавством. Однак Суд зазначає, що в даному випадку вирішує питання дотримання позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України. Правова оцінка таким доводам надається судом при розгляді справи по суті. Отже, указані представником позивача причини пропуску строку звернення до суду, наведені у клопотанні про поновлення такого строку, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання їх поважними.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи, що вказані представником позивача підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, Суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що за правилами частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення.

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката Кіндяка Олександра Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку звернення до суду із позовом до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним і скасування рішення повернути особі, яка її подала.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 КАС України та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя-доповідач: О. В. Кашпур

Судді: Ж. М. Мельник-Томенко

О. Р. Радишевська

М. І. Смокович

С. А. Уханенко