Справа № 420/34707/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Зала судових засідань №22

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Поліщука О.В.

За участю сторін:

Від позивача: Ткачов А.В.

Від відповідача: Кузьменко І.М.

Від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду справу за адміністративною позовною заявою ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ІНФОРМАЦІЯ_1 (сформована в системі «Електронний суд» 13.10.2025 року) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. Кузьменка І.М. від 06.10.2025 року по ВП №79281140 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.; відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від його сплати ІНФОРМАЦІЯ_3

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалами суду:

- від 20.10.2025 року відхилено клопотання позивача про відстрочення/розстрочення сплати судового збору; позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання суду доказів сплати судового збору у сумі 2422,40грн.;

- від 05.11.2025 року продовжено ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №420/34707/25 на 20 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачеві;

- від 05.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду окремих категорій термінових справ; призначене судове засідання на 18.12.2025 року; витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №79281140.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, зазначив, що 07.10.2025 року він отримав постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в АР Крим та м.Севастополі ПМУ МЮ (м. Одеса) від 06.10.2025 про відкриття виконавчого провадження №79281140. Також державним виконавцем по даному виконавчому провадженню, в той же день, винесені постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000,00 грн. та постанову про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 350,00 грн. Зазначені постанови ухвалені в межах виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/27268/24 виданого 17.09.2025, боржником за яким визначено ІНФОРМАЦІЯ_4 . Постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору у розмірі 32000грн. створила загрозу неправомірного стягнення коштів з позивача. ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовою установою, що фінансується за рахунок державного бюджету, і витрати на сплату виконавчого збору не були передбачені кошторисом позивача. Вилучення цих коштів поставить під загрозу виконання позивачем обов`язкових видатків, зокрема виплат за судовими рішеннями, сплати судового збору тощо. Згідно вимог абз. 22 статті 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII зупиняється у період дії воєнного стану в Україні. Відтак Відповідач всупереч нормам чинного законодавства України не зупинив виконавче провадження №79281140, а натомість порушуючи приписи Закону України Про виконавче провадження прийняв оскаржуване рішення від 06.10.2025 року про стягнення виконавчого збору, а отже державний виконавець діяв не в порядку та не у спосіб, визначений чинним законодавством України, що призвело до прийняття незаконного рішення, яке підлягає скасуванню судом.

Оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням вимог законодавства, що діє в умовах воєнного стану. Законом №1404-VIII передбачено, що на період дії воєнного стану зупиняється вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень, боржниками за якими є органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади та інші установи чи організації, що входять до складу Збройних Сил України. ншими словами, під час воєнного стану державний виконавець не має права здійснювати примусове виконання рішення, боржником за яким є військова частина чи інший підрозділ ЗСУ. Херсонський зональний відділ ВСП ЗСУ є органом військового управління (входить до складу ЗСУ), а отже на нього повною мірою поширюється цей мораторій.

Державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору. Відповідачем не враховано сталої практики Верховного Суду, за якою звернення до суду з вимогами про скасування рішення відповідача суб`єкта владних повноважень, безпосереднім наслідком якого є зміна складу майна позивача, є майновим спором, а оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, які спонукають до вчинення певних дій, не пов`язаних із сплатою коштів, є немайновим спором. Оскільки ВП №79281140 відкрито на підставі виконавчого листа у справі №420/27268/24, рішенням по цій справі зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за 2022-2023 роки, що є по своїй суті майновим спором. Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Така позиція викладена в Постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року по справі № 400/10694/21 зі схожим по суті правовим спором.

09.12.2025 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) подало відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що вимагаючи зупинити виконавче провадження, скаржник посилається на Положеннями пункту 10-2 Розділу XIII Закону №1404-VІІІ зокрема передбачено, що зупиняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання рішень (крім рішень за позовами фізичних осіб про стягнення заробітної плати, грошового забезпечення військовослужбовців, його перерахунку, щодо забезпечення військовослужбовців житлом), боржниками за якими є підприємства оборонно-промислового комплексу, визначені в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої російською федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. В рамках виконавчого провадження № 79281140 здійснюється виконання вимог виконавчого листа щодо перерахунку та виплати додаткової винагороди, що входить до складу грошового забезпечення гр. ОСОБА_1 .

Рішення суду у справі №420/27268/2 підтверджує, що на виконання перебуває рішення немайнового характеру, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Згідно ч.1 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. Ст. 63 «ЗУ Про виконавче провадження» підтверджує, що на виконанні у Відділі ПВР перебуває рішення немайнового характеру ВП № 78937818 за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Рішення, яке перебуває на виконанні, не містить резолютивну частину рішення щодо стягнення конкретної суми коштів, а є рішенням зобов`язального характеру відповідно до встановленого КАСУ способом захисту. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Статтею 27 Закону № 1404-VIII визначено засади справляння виконавчого збору, зокрема:

виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина перша); за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника- фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина третя); державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта). Отже, винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця та прямою нормою Закону України «Про виконавче провадження», та не

передбачає її винесення після надання інформації щодо виконання/невиконання рішення суду боржником в подальшому. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про винесення постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження.

10.12.2025 року представник ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив суд провести судове засідання по справі без його участі та без участі третьої особи.

Судове засідання, призначене на 18.12.2025 року було перенесено на 22.01.2026 року у зв`язку із оголошенням у м.Одесі повітряної тривоги.

Судове засідання, призначене на 22.01.2026 року було перенесено на 05.02.2026 року у зв`язку перебуванням головуючого судді М.М.Аракелян у відпустці.

27.01.2026 року представник ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив суд провести судове засідання по справі без його участі та без участі третьої особи.

30.01.2026 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) подало клопотання, у якому просить суд:

замінити відповідача у справі з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській областях, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України ();

розгляд справи здійснювати за відсутності представника заявника;

копію ухвали надіслати учасникам процесу.

05.02.2026 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подало додаткові пояснення з проханням долучити до матеріалів справи постанову Верховного Суду у справі №420/11248/24 від 02.02.2026 року, в якій викладено висновок, підтверджуючий, що спірна постанова про стягнення виконавчого збору у ВП79281140 винесена відповідно до діючого законодавства, виконавче провадження має немайновий характер.

Ухвалою суду від 05.02.2026 року замінено відповідача у справі з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПРОУ 45862901) та відкладено розгляд справи на 19.02.2026 року.

16.02.2026 року представник Дьоміна К.А. подав заяву, у якій просив суд провести судове засідання по справі без його участі та без участі третьої особи.

У судовому засіданні 19.02.2026 року після заслуховування пояснень представників позивача та відповідача оголошено перерву до 26.02.2026 року.

20.02.2026 року позивач подав заперечення на додаткові пояснення відповідача, у яких, зокрема, зазначив, що з огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово наголошувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось; такий самий; такий, як той (про якого йде мова). Тому термін «подібні правовідносини» може означати як правовідносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і правовідносини, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. При цьому у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин. Станом на теперішній час в Єдиному державному реєстрі судових рішень у відкритому доступі відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, але при цьому наявна стала судова практика рішень апеляційної інстанції, яка підтверджує правову позицію, що викладена позивачем у позовній заяві, а саме: постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 по справі №420/34694/25, від 27.01.2026 по справі №420/32156/25, від 30.09.2025 № 420/25242/25; від 16.09.2025 по справі №420/10178/25; від 01.04.2024 по справі №400/10694/21; Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025 по справі №580/3765/25; Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2025 по справі № 460/2189/25; від 21.01.2025 по справі №300/7449/24.

23.02.2026 року представник ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив суд провести судове засідання по справі без його участі та без участі третьої особи.

У судовому засіданні 26.02.2026 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 року у справі №420/27268/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період 19.03.2023 року, 23.05.2023 року, 05.07.2023 року, з 24.11.2023 року по 30.11.2023 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період 19.03.2023 року, 23.05.2023 року, 05.07.2023 року, з 24.11.2023 року по 30.11.2023 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

17.09.2025 року у справі виданий виконавчий лист про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період 19.03.2023 року, 23.05.2023 року, 05.07.2023 року, з 24.11.2023 року по 30.11.2023 року.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.10.2025 року відкрите виконавче провадження №79281140 з примусового виконання виконавчого листа №420/27268/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом 17.09.2025 року (т.1, а.с.23-24).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 06.10.2025 року №79281140 на підставі ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 виконавчий збір у розмірі 32000грн. (т.1, а.с.21-22).

У постанові зазначено, що відповідно до ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження:Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Згідно ст.8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 квітня - 8000 гривень. Виконавчий збір - 32000грн. (32000грн.).

Позивач вважає, що постанова про стягнення суми виконавчого збору є протиправною.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно ч. 4, 8 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірічотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем у постанові від 06.10.2025 року невірно обрахована сума виконавчого збору - за ч.3 ст.27 Закону (щодо рішення немайнового характеру), в той час як виконавчий збір має бути розрахований у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню (ч.2 ст.27 Закону).

Відповідно до частини 4 статті 27 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу вказаних норм Закону слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 у справі № 420/27268/24 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період 19.03.2023 року, 23.05.2023 року, 05.07.2023 року, з 24.11.2023 року по 30.11.2023 року.

Суд зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.

Поновленням прав позивача у справі №420/27268/24 є виплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі до 30000 грн. пропорційно дням участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за період 19.03.2023 року, 23.05.2023 року, 05.07.2023 року, з 24.11.2023 року по 30.11.2023 року.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер.

Отже оскаржувана постанова, якою стягнуто виконавчий збір у розмірі як за виконання рішення немайнового характеру, є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Відповідачем законність оскаржуваної постанови не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Зокрема, суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 02.02.2026 року у справі №420/11248/24, оскільки відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищезазначена постанова не містить сформованих висновків щодо застосування норм права, на що обґрунтовано вказує представник позивача.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваної постанови, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Рішенням суду у справі №420/27268/24 суд зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_1 (суб`єкта владних повноважень) вчинити певні дії.

Оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження із сукупністю дій, спрямованих на виконання рішення суду, із порушенням виконавчого провадження ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжує перебувати у статусі суб`єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, підстави для розподілу на користь позивача понесених ним судових витрат відповідно до приписів ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 287, 293 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кузьменка І.М. від 06.10.2025 року по ВП №79281140 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 287, 293 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄРДПОУ: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській, Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄРДПОУ: 45862901; місцезнаходження: просп.Миру, буд.46/1, м.Миколаїв, 54056).

Третя особа: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

Повне рішення складено та підписано 09 березня 2026 року.

Суддя М.М. Аракелян