Справа № 460/909/26
Суддя: О.О. Максимчук
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 рокум. Рівне№460/909/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся через свого представника до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) із адміністративним позовом (позовною заявою) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач-2), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 17.12.2025 №16 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язати відповідача-2 призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.09.2025, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022, і зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.12.2016 по 21.06.2017;

- зобов`язати відповідача-1 виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.09.2025.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що відповідач-2 виніс протиправне рішення, яким відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з підстав відсутності необхідного пільгового стажу, оскільки відповідач-2 протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача всі періоди його роботи на посадах шліфувальника-полірувальника виробів з каменю, машиніста бурової установки та забійника гірничо-механічного цеху, які віднесені до Списку №2 та підтверджуються записами трудової книжки позивача та уточнюючими довідками. Позивач вважає порушеним своє право на зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи та просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

27.02.2026 відповідач-2 подав відзив на позовну заяву, де в обґрунтування заперечень проти позову вказав, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.2016 по 21.06.2017 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 04.08.1988, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, а до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано:

- період роботи з 15.07.2004 по 07.05.2005 згідно довідки №16 від 20.11.2025, оскільки відсутня інформація про делегування права підпису «Головному інженеру»;

- період роботи з 06.07.2005 по 03.12.2012 згідно довідки №б/н від 21.11.2025, оскільки довідка не відповідає додатку 5 (відсутня підстава видачі довідки).

Відповідач-2 також стверджує, що документального підтвердження повної зайнятості (роботи на умовах повного робочого дня) за відповідними професіями за періоди роботи з 01.05.2002 по 14.07.2004, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022 заявником не надано, відсутня уточнююча довідка з підприємства про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до Порядку № 637, також згідно трудової книжки записами про роботу не підтверджено характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи. Таким чином на думку відповідача-2, підтверджений належними документами страховий стаж позивача становить 33 роки 10 місяців 6 днів, а пільговий стаж за Списком №2 у позивача відсутній, оскільки не підтверджений в порядку визначеному законодавством, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058. З огляду на вказане просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява подана до суду 19.01.2026 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 20.01.2026.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.

Ухвалою від 26.01.2026 суд залишив без руху вказану позовну заяву позивача та надав позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Вказаною ухвалою суд також встановив, що для усунення недоліків позовної заяви позивачу необхідно подати до суду: 1) заяви позивача із обґрунтуванням та доказами наявності передбачених законом підстав для звільнення позивача від сплати судового збору або подання позивачем до суду оригіналу платіжного документа про сплату позивачем за подання позовної заяви до Рівненського окружного адміністративного суду судового збору у сумі 1064,96 грн; 2) оригіналу або копії оспорюваного акта (рішення від 17.12.2025 №16) або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта - клопотання про його витребування.

На виконання вимог ухвали суду від 26.01.2026 позивач через свого представника звернувся до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою від 02.02.2026 суд продовжив строк для усунення недоліків позовної заяви, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали та встановив позивачу спосіб усунення недоліків вказаної позовної заяви, а саме шляхом подання позивачем до суду копія оспорюваного акта (рішення від 17.12.2025 №16) або засвідчений витяг з нього.

03.02.2025 на виконання ухвали суду від 02.02.2026 позивач через свого представника подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви позовної заяви.

Ухвалою від 05.02.2026 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.

Відповідач-2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 27.02.2026 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.

Відповідач-1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та у строк, встановлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі, свій відзив на позов до суду не подав.

На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується наявним в матеріалах справи паспортом громадянина України.

Позивач 11.12.2025 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV.

З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 17.12.2025 прийнято рішення №16 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу передбаченого ст. 114 Закону №1058-IV. У вказаному рішенні відповідачем-2 зазначено про те, що вік позивача становить 55 років, страховий стаж особи становить 33 роки 10 місяців 6 днів, пільговий стаж особи відсутній, а до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.2016 по 21.06.2017 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 04.08.1988, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. У вказаному рішенні відповідача-2 також вказано, що за доданими документами до пільгового стажу по Списку №2 не зараховано період роботи з 15.07.2004 по 07.05.2005 згідно довідки №16 від 20.11.2025, оскільки відсутня інформація про делегування права підпису «Головному інженеру». До пільгового стажу по Списку №2 не зараховано період роботи з 06.07.2005 по 03.12.2012 згідно довідки №б/н від 21.11.2025, оскільки довідка не відповідає додатку 5 (відсутня підстава видачі довідки).

Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача-2, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом, а тому у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є рішення відповідача-2 від 17.12.2025 №16 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV та зобов`язання відповідача-2 призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV з 17.09.2025, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022, і зарахувавши до страхового стажу період роботи з 01.12.2016 по 21.06.2017; зобов`язання відповідача-1 виплачувати позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV з 17.09.2025.

4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.

Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.

Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію. Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; зокрема, закони приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Конституції України).

Статтею 16 Конституції України передбачено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.

Приписами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Верховною Радою України 03.10.2017 ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість, згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Суд з наявних у справі матеріалів встановив, що також не заперечується відповідачем-2, що на момент подання позивачем заяви про призначення пенсії на пільгових умовах та на момент прийняття оскаржуваного рішення, страховий стаж позивача становить 33 роки 10 місяців 6 днів. Водночас, приймаючи спірне рішення відповідач-2 виходив з того, що у позивача на момент звернення з заявою відсутній необхідний період пільгового стажу, оскільки відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Позивач у свою чергу вважає протиправним неврахування відповідачем-2 до його пільгового стажу періодів роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022 на посадах віднесених до Списку №2.

Вирішуючи питання щодо такого не зарахування відповідачем-2 до пільгового стажу позивача спірних періодів його роботи, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII, відповідно до статті 62 якого основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

Зазначеній статті 62 Закону №1788-ХІІ кореспондуються положення пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, пунктом 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.

Так, пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 у справі №822/1241/15.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Суд також зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Так, суд з наявної у матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1988 встановив, що позивач:

- 08.04.2002 зарахований по переводу шліфувальником 4 розряду у ТОВ «Долерит» (наказ №3 від 08.04.2002);

- 01.05.2002 переведений шліфувальником-полірувальником по 4 розряду (наказ №4-а від 30.04.2002);

- 07.05.2005 звільнений за власним бажанням (наказ №1 від 07.05.2005);

- 06.07.2005 прийнятий в гірничний цех машиністом бурової установки у ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» (наказ №12к від 06.07.2005);

- 03.12.2012 переведений забійником гірничо-механічного цеху (наказ №34-к від 03.12.2012);

- 03.12.2012 підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 (наказ №33-В від 23.07.2012);

- 21.06.2017 звільнений за власним бажанням (наказ №15-к від 21.06.2017);

- 12.06.2019 прийнятий шліфувальником полірувальником у ТОВ «Каменяр» (наказ №311 від 12.06.2019.

Записів про звільнення позивача із займаної посади записи трудової книжки не містять.

У періоди роботи позивача були чинні Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 та Список №2, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461. Згідно з Розділом І (Гірничі роботи) та Розділом XVII (Виробництво нематалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів)) Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених вищенаведеними постановами Кабінету Міністрів України роботи забійника, машиніста бурових установок та шліфувальника-полірувальника віднесені до професій із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Відповідно до додатку до наказу №9 від 25.07.2004, виданого головою атестаційної комісії визначено перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 по ТзОВ «Долерит», а зокрема робота шліфувальником-поліруваником виробів з каменю відноситься до Списку №2 розділу ХХVІІ «Будівництво» 27а.

За змістом довідки від 20.11.2025 №18, виданої ТОВ «Долерит», позивач у період з 15.07.2004 по 07.05.2005 працював повний робочий день на ТзОВ «Долерит» та виконував роботи за посадою шліфульник-полірувальник виробів з каменю, яка передбачена Списком №2. Вказана довідка видана на підставі книги наказів за 2004-2005 роки, картки Т2 та наказу про атестацію робочих місць від 15.07.2004.

Довідкою від 21.11.2025 №б/н, виданою ВАТ «Берестовецький спеціалізований кар`єр» також підтверджується, що у період з 06.07.2005 по 03.12.2012 позивач працював машиністом бурової установки повний робочий день, що передбачена Списком №2, а фактично відпрацьований пільговий стаж роботи становить 7 років 5 місяців. Вказана довідка видана на підставі трудової книжки ОСОБА_1 , довідки форми ОК-5, виданої 13.11.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та довідки №1716-25-38153 від 13.11.2025 року, виданої Головним управлінням Державної податкової служби у Рівненській області з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору. Додаткові відомості: Наказ про результати атестації робочих місць за умовами праці №25-В від 16.07.2002 року, №35-В від 16.07.2007 року та №20-в від 03.04.2012 року.

Суд зауважує, що період роботи позивача машиністом бурової установки у період з 06.07.2005 по 03.12.2012 не зарахований відповідачем-2 з тих підстав, що довідка від 21.11.2025 №б/н не містить підстави видачі такої довідки, що не відповідає дійсності, оскільки суд дослідив зміст такої довідки та зазначив вище на підставі яких документів така довідка видана, у якій чітко зазначено період роботи позивача на посаді машиніста бурової установки повний робочий день, робота на якій визначена Списком №2, крім того така довідка містить посилання на накази про результати атестації робочих місць за умовами праці, які проведені кожних 5 років та характер виконуваної позивачем роботи, а відповідно така довідка повністю підтверджує роботу позивача на посаді, віднесеній до Списку №2 та право на зарахування такого періоду до пільгового стажу позивача.

Зі змісту довідки ВАТ «Берестовецький спеціалізований кар`єр» від 21.11.2025 №б/н слідує, що у період з 03.12.2012 по 21.06.2017 позивач працював на посаді забійника гірничо-механічного цеху. До матеріалів справи позивачем також надано накази №25-В від 16.07.2002, №35-В від 16.07.2007, №33-В від 23.07.2012 про проведення атестації робочих місць.

Слід звернути увагу на запис трудової книжки позивача, де 03.12.2012 внесено запис про те, що за позивачем підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 (наказ №33-В від 23.07.2012), водночас відповідач-2 не наводить обґрунтованих доказів наявності підстав для неврахування таких записів у трудовій книжці позивача.

Крім того, оцінюючи доводи відповідача-2 покладені в основу неврахування наданих позивачем довідок для підтвердження пільгового стажу роботи на посадах, віднесених до Списку №2 суд зауважує, що при огляді наявних у матеріалах справи довідок суд встановив, що вони завірені печатками підприємств, на яких працював позивач та засвідчені підписами відповідальних осіб підприємств, а також ліквідатором ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» арбітражним керуючим, що не викликає у суду сумнівів щодо підстав їх видачі та достовірності інформації відображеної у таких довідках, враховуючи також те, що всі періоди роботи позивача на посадах, віднесених до Списку №2 збігаються із записами наявними у його трудовій книжці, які ніким не оспорювались та не визнавались не чинними.

Суд звертає увагу на те, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до положень пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, як орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Вказані положення свідчать, що відповідач в межах своєї компетенції має право самостійно звертатися до органів державної влади та підприємств з метою перевірки даних про стаж та умови роботи, однак в матеріалах справи відсутні такі відомості.

У даному випадку судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів звернення до відповідних підприємств, установ та організацій з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періодів роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022.

Відтак, роблячи висновок про відсутність підстав для зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022 з огляду на відсутність підтверджуючих документів щодо таких періодів, відповідач-2 переклав тягар доказування на позивача. По суті орган Пенсійного фонду свою позицію побудував виключно на припущеннях (сумнівах) щодо не підтвердження наявності у позивача пільгового стажу у періоди роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022.

У свою чергу, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.

З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що, відмовляючи у зарахуванні періодів роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022 до пільгового стажу позивача за Списком №2 внаслідок їх не підтвердження додатковими довідками, відповідач-2 діяв необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому такі періоди підлягають зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Щодо незарахування відповідачем-2 до загального страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.12.2016 по 21.06.2017 з підстав відсутності в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків, то суд зазначає таке.

Суд з наявної у матеріалах справи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1988 встановив, що позивач у спірному періоді працював у ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» машиністом бурової установки та 21.06.2017 звільнений за власним бажанням, згідно з наказом №15-к від 21.06.2017.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

При цьому, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із закону.

Виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку із чим утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені, а у разі їх наявності - сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи сплачені страхові внески зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Суд зазначає, що фактично, внаслідок невиконання роботодавцями обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до пільгового та страхового стажу позивача такого періоду роботи.

Оскільки період роботи позивача з 01.12.2016 по 21.06.2017 не був зарахований відповідачем-2 до страхового стажу позивача, при цьому вказаний період підтверджується записами трудової книжки позивача, а тому такі слід зарахувати до загального страхового стажу позивача.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на встановлені обставини справи і наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення від 17.12.2025 №16прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому це рішення є протиправним, та оскільки судом встановлено протиправність прийнятого рішення, яким позивачу відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періодів його роботи на посадах віднесених до Списку №2, відтак таке рішення підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір в частині позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 призначити та відповідача-1 виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, закріплюють, що право особи на пенсійне забезпечення, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України. Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, саме до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині 2 статті 2 КАС України.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, для відновлення порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV із зарахуванням до пільгового та до загального страхового стажу спірних періодів, зазначених судом у цьому рішенні як таких, що підлягають зарахуванню.

При цьому суд враховує позицію Верховного Суду від 09 липня 2024 року у справі № 240/16372/23, де зазначено, що дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви позивача має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення цієї пенсії, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача частково шляхом зобов`язання відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 11.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати позивача до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022, та до страхового стажу період роботи позивача з 01.12.2016 по 21.06.2017.

5. Розподіл судових витрат.

З огляду на приписи чинного законодавства при зверненні до суду із позовною заявою у цій справі позивач сплатив до бюджету судовий збір у розмірі 1064,96 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним документом. З урахуванням наведеного та оскільки суд визнав по суті обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання протиправним рішення відповідача та зобов`язання його до вчинення певних дій, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у зв`язку із розглядом справи (за подання позовної заяви) підлягають присудженню на його користь у розмірі 1064,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 17.12.2025 №16 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.12.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зарахувати для ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди його роботи з 01.05.2002 по 07.05.2005, з 06.07.2005 по 03.12.2012, з 03.12.2012 по 21.06.2017, з 12.06.2019 по 31.03.2022 та до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 01.12.2016 по 21.06.2017.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1064,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (місцезнаходження: вул. Олександра Борисенка, буд. 7, м. Рівне,Рівненська обл., 33028, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. О. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., 10003, ).

Суддя Олександр МАКСИМЧУК