Справа № 420/3867/26
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3867/26
У Х В А Л А

10 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву Міністерства охорони здоров`я України про залишення без розгляду позову Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 13 лютого 2026 року надійшов позов Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Міністерства охорони здоров`я України щодо допущення до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1680 від 04 листопада 2025 року, таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України виключити з переліку кандидатів, допущених до участі у конкурсі на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету, оголошеному наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1680 від 04 листопада 2025 року, таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- зобов`язати Одеський національний медичний університет виключити з бюлетенів для голосування на виборах ректора Одеського національного медичного університету, оголошених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1680 від 04 листопада 2025 року, таких осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

09 березня 2026 року від Міністерства охорони здоров`я України до суду повторно надійшла заява про залишення позову без розгляду (вхід. № ЕС/25499/26), у зв`язку з поданням її особою, яка не має права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Вказана заява обґрунтована в цілому тим, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям наказу МОЗ №1680 від 04.11.2025 року «Про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету», даний наказ, відповідно, не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Наведені у заяві доводи Міністерства охорони здоров`я фактично спрямовані на обґрунтування відсутності у позивача права на звернення до суду в інтересах інших осіб та не підтвердження власної матеріально-правової заінтересованості.

Відповідач вважає, що статут Позивача не містить положень, які прямо передбачають право звернення до суду в інтересах невизначеного кола осіб; в інтересах суспільства загалом; з метою здійснення абстрактного публічного контролю за рішеннями суб`єктів владних повноважень. Формулювання про «захист прав громадян» та «сприяння законності» не є достатнім для набуття процесуальної легітимації у конкретній адміністративній справі. Жодна норма Закону України «Про громадські об`єднання», Закону України «Про вищу освіту», інших спеціальних актів, не передбачає право громадської організації оскаржувати рішення щодо допуску кандидатів до участі в конкурсі на посаду ректора закладу вищої освіти.

Отже, на думку відповідача, позов фактично має характер actio popularis, що не допускається адміністративним судочинством. Посилання на «публічний інтерес» або «інтерес невизначеного кола осіб» не створює процесуального права на звернення до суду. Адміністративне судочинство не передбачає механізму загального нагляду за законністю дій суб`єктів владних повноважень за відсутності порушеного права.

Оскільки позивач не довів наявності права на звернення до суду в інтересах інших осіб та не підтвердив власної матеріально-правової заінтересованості, відповідач вважає наявні підстави для застосування статті 240 КАС України.

Дослідивши зміст та обґрунтованість позовної заяви та наданих до неї документів суд дійшов наступних висновків.

Приписами п.1 ч.1 ст.240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).

Позивач є громадською організацією, статутною метою якої є захист прав, свобод та законних інтересів громадян, а також сприяння дотриманню принципів законності, відкритості та доброчесності у діяльності органів державної влади та закладів освіти, що відповідає вимогам Закону України «Про громадські об`єднання» та надає позивачу право діяти в інтересах суспільства та невизначеного кола осіб.

В обґрунтування змісту порушеного права позивач у позові зазначає, що він діє в інтересах суспільства, громадян та учасників освітнього процесу, реалізуючи своє право на громадський контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері вищої освіти, у тому числі шляхом звернення до суду у випадку порушення публічного інтересу суб`єктами владних повноважень.

Проведення конкурсу на заміщення посади ректора закладу вищої освіти має безпосередній вплив на реалізацію права на працю, право на якісну освіту, академічну свободу та належне управління закладом вищої освіти, що стосується невизначеного кола осіб здобувачів освіти, науково-педагогічних працівників та інших учасників освітнього процесу.

Публічний інтерес у даних правовідносинах полягає у забезпеченні законності, прозорості та рівності конкурсної процедури при призначенні керівника державного закладу вищої освіти, що фінансується за рахунок бюджетних коштів та здійснює освітню діяльність у сфері охорони здоров`я.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що МОЗ України допустило до участі у конкурсі особу, яка не відповідає вимогам статті 42 Закону України «Про вищу освіту», що свідчить про порушення обов`язкових умов проведення конкурсної процедури.

Такі дії відповідача позивач вважає порушують публічний інтерес у сфері вищої освіти, принципи законності, рівності та добросовісності адміністративної процедури, а також підривають довіру суспільства до результатів конкурсу та законності діяльності органів державної влади, а також унеможливлюють реалізацію позивачем його статутної діяльності щодо забезпечення громадського контролю за законністю дій органів державної влади у сфері освіти.

Позивач зазначає, що допущення до участі у конкурсі особи, яка не має законного права обіймати посаду керівника закладу вищої освіти, створює не абстрактну, а реальну та безпосередню загрозу порушення прав і законних інтересів учасників освітнього процесу, інтереси яких Позивач представляє та захищає відповідно до своїх статутних завдань.

Відтак позивач вважає, що порушення МОЗ України вимог законодавства при організації та проведенні конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету є таким, що безпосередньо зачіпає законний інтерес позивача як громадської організації у сфері здійснення громадського контролю, та зумовлює його право на звернення до суду відповідно до статей 2, 5 та 55 Кодексу адміністративного судочинства України з метою захисту публічного інтересу і відновлення законності.

Обґрунтовуючи подане клопотання, представник відповідача зазначає, що позивач не є суб`єктом правовідносин, пов`язаних із прийняттям наказу Міністерства охорони здоров`я України №1680 від 04.11.2025 «Про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора Одеського національного медичного університету», а відтак відсутні підстави вважати, що оскаржувані дії порушують його права чи законні інтереси.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи законні інтереси.

Суд зазначає, що питання наявності чи відсутності порушення прав або законних інтересів позивача, а також обґрунтованість його доводів щодо порушення відповідачем вимог законодавства під час проведення конкурсної процедури, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті на підставі дослідження та оцінки доказів у їх сукупності.

Саме по собі посилання відповідача на відсутність порушеного права позивача не є безумовною підставою для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки наведені доводи фактично стосуються оцінки обґрунтованості позовних вимог та можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи по суті.

При цьому сама по собі незгода відповідача з доводами позивача щодо наявності у нього права на звернення до суду не може бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Аналогічний підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, який зазначав, що громадські об`єднання можуть звертатися до адміністративного суду у разі, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень стосуються сфери їх статутної діяльності та можуть впливати на реалізацію визначених статутом завдань такої організації. При цьому питання наявності порушеного права або законного інтересу підлягає оцінці під час розгляду справи по суті.

Таким чином, доводи відповідача фактично зводяться до заперечення обґрунтованості позовних вимог та наявності у позивача законного інтересу, що є предметом розгляду справи по суті та не може бути підставою для залишення позову без розгляду на цій стадії судового провадження.

Таким чином, наведені відповідачем доводи щодо того, що позов має характер actio popularis та поданий особою, яка не має права на звернення до суду, фактично стосуються оцінки обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності у позивача правового інтересу, що є предметом розгляду справи по суті.

При цьому суд наголошує, що ухвалою суду від 06 березня 2026 року відповідачу вже було відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду з підстав відсутності у позивача права на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим подана 09 березня 2026 року заява Міністерства охорони здоров`я України про залишення позову без розгляду фактично ґрунтується на тих самих доводах та обставинах, які вже були предметом розгляду суду та отримали належну правову оцінку в ухвалі суду від 06 березня 2026 року.

При цьому будь-яких нових обставин або доказів, які могли б вплинути на вирішення зазначеного процесуального питання, відповідачем у повторно поданій заяві не наведено.

Відповідно до статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи повинні добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та не зловживати такими правами.

Подання учасником справи повторних клопотань, які ґрунтуються на тих самих доводах і обставинах, що вже були предметом розгляду суду та щодо яких судом постановлено відповідне процесуальне рішення, без наведення нових обставин або доказів, свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами та має ознаки зловживання процесуальними правами.

Крім того, подання повторної заяви з ідентичних підстав після постановлення судом відповідної ухвали фактично спрямоване на безпідставне ініціювання повторного вирішення вже розглянутого процесуального питання та може свідчити про намагання затягнути розгляд справи.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що процесуальне питання щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду з наведених відповідачем мотивів уже було предметом судового розгляду, вирішене ухвалою суду від 06 березня 2026 року та отримало належну правову оцінку.

Підстав для повторного вирішення зазначеного процесуального питання за відсутності нових обставин або доказів, які б могли вплинути на вирішення зазначеного процесуального питання суд не вбачає.

За таких обставин повторне звернення відповідача з аналогічною заявою фактично спрямоване на перегляд уже прийнятого судом процесуального рішення поза межами встановлених Кодексом адміністративного судочинства України процедур, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення повторно поданої заяви Міністерства охорони здоров`я України про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.ст. 2-9, 240, 256, 293-297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Міністерства охорони здоров`я України про залишення без розгляду позову Громадської організації «Всеукраїнська громадська організація «Стоп Корупції» до Міністерства охорони здоров`я України, Одеського національного медичного університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.О. Стефанов