Справа № 520/31364/25
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 березня 2026 року № 520/31364/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар М.Д. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року, а також компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023, 2024, 2025 роки.

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити повне нарахування і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року.

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учасник бойових дій за 2023, 2024, 2025 роки.

Дослідивши надані матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач вважає вказані дії протиправними, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження у справі.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 14.03.2023 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

29.05.2024, під час бойових дій поблизу АДРЕСА_3 , внаслідок ворожого обстрілу отримав вибухове поранення. Травматичний відрив лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки. Турнікетний синдром лівої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна. Сліпе поранення правої стопи. Гостре пошкодження нирок III стадії.

Відповідно до Виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №1159 Позивач 13.08.2024 надійшов до Державної реабілітаційної установи "Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю "Галичина" з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, а 06.06.2025 року його було виписано.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 № 160 від 07.06.2025 року позивачеві було призупинено виплату грошового забезпечення з 30.05.2025 у зв`язку з безперервним лікуванням більше 12 місяців.

Про наявність такого наказу позивач дізнався після звільнення, коли отримав довідку про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій для обчислення пенсії відповідно до ст. 43 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб та абзацу 8 пункту 7 Постанови КМУ від 17.07.1992 № 939 (зі змінами) від 09.09.2025 року.

Відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 04.09.2025 року ОСОБА_1 24.08.2025 року звільнено з військової служби у відставку на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я. Справи здав 04.09.2025 року.

Суд вказує, що відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їх сімей" та іншими законами.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У силу приписів частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до п. 11 ст. 10 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Таким чином, оскільки позивач був виписаний у військову частину 06.06.2025 року, то відповідно він вже не перебував у відпустці або на лікуванні, що унеможливлює позбавлення його грошового забезпечення саме з цієї підстави.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з п. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 14 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, визначено, що грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Відповідно до п. 15 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пункт 15 вищезазначеного Порядку містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких може не виплачуватися грошове забезпечення. Жодна з названих підстав не стосувалася ОСОБА_1 .

Також, як встановлено судом, позивачу не було оголошено жодного наказу командира військової частини про призупинення виплати грошового забезпечення.

Грошове забезпечення мало виплачуватися до 04.09.2025 року (дати здачі справ і фактичного звільнення). Проте, ОСОБА_1 не здійснювалася виплата грошового забезпечення.

Відтак, для захисту прав позивача суд виходить за межі позовних вимог та скасовує пункт 41 Наказу №160 Командира військової частини НОМЕР_2 в частині призупинення з 30.05.2025 року виплати грошового забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_4 та визнає дії щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 , у період з 01 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року, є протиправними.

Щодо не виплати компенсації за всі дні невикористаної відпустки за 2023,2024,2025 р.

Суд вказує, що відповідно до абз. З п. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Згідно зі ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки», Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Як вбачається з витягу з наказу від 04.09.2025 року, позивач не використовував додаткову відпустку, як учасник бойових дій, а також йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 2023, 2024 та 2025 роки, що у сумі складає 42 дні.

Таким чином, відповідачем були порушені права позивача, а саме: не було виплачено компенсацію за всі дні невикористаної додаткової відпустки, а тому в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

Суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243 - 246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати пункт 41 Наказу №160 Командира військової частини НОМЕР_2 в частині призупинення з 30.05.2025 року виплати грошового забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_1 .

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року, а також компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 2023, 2024, 2025 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити повне нарахування і виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 червня 2025 року по 04 вересня 2025 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як учасник бойових дій за 2023, 2024, 2025 роки.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.