Справа № 638/3675/26
Суддя: Шишкін О. В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3675/26
Провадження № 2-а/638/113/26
УХВАЛА

Іменем України

09 березня 2026 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду м. Харкова Шишкін О.В., перевіривши матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Стеценко Андрій Юрійович, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Рівненській області ДПП НПУ Корнійчука Анатолія Ярославовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

встановив:

У лютому 2026 року позивач, від імені якого діє адвокат Стеценко Андрій Юрійович, звернувся до Шевченківського районного суду міста Харкова як адміністративного з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Рівненській області ДПП НПУ Корнійчука Анатолія Ярославовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Перевіривши відповідність позовної заяви вказаним вимогам, суд зазначає наступне.

Поняття "підсудність" розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І КАС України та визначається останнім як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статтей 25-30 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 КАС України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Відтак, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Отже, ст. 25 КАС України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у

У позовній заяві позивачем зазначено адресу реєстрації/місця проживання: АДРЕСА_1 , як доказ надано довідку про реєстрацію місце проживання особи від 02.10.2018.

З метою з`ясування питання належності справи до підсудності Шевченківського районного суду м. Харкова до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи судом було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру.

З відповіді №2430099 від 09.03.2026 вбачається, що ОСОБА_1 знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 05.10.2023, відповідно до відповіді № 2430170 від 09.03.2026 з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери ОСОБА_1 знято з обліку 07.11.2023, як внутрішньо переміщену.

Разом з тим суд зауважує, що частина перша статті 25 КАС України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.

Іншими словами, фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача «зареєстрованим у встановленому законом порядку» для цілей застосування ст. 25 КАС України при визначені підсудності такої справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Наведене вище визначення є місцем проживання у приватноправовому розумінні.

Відносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV.

У статті ст. 3 Закону № 1382-ІV міститься визначення термінів, що вживаються у ньому, зокрема:

місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;

місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Для застосування положень ч. 1 ст. 25 КАС України, яка визначає підсудність справи за вибором позивача, необхідною умовою є саме наявність зареєстрованого місця проживання чи перебування позивача. При цьому місце проживання чи перебування фізичної особи має бути зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведеною нормою не передбачено можливості звернення до суду з позовом за фактичним місцем проживання позивача, не зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Подібні правові висновки про те, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється лише з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи були підтримані і Верховним Судом у постанові від 24.06.2024 по справі № 554/7669/21. Зокрема, досліджуючи спірне питання щодо визначення підсудності за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого, Верховний Суд у наведеній вище справі вказав, що результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Таким чином положення процесуального законодавства імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Підсумовуючи Верховний Суд зазначив, що в нормах процесуального Кодексу передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

Отже, незважаючи на те, що у згаданій справі Верховним Судом надавалась оцінка визначення підсудності справи за правилами ЦПК України, проте такі правові висновки є релевантними й до обставин цієї справи, позаяк процесуальні норми ЦПК та КАС у правилах визначення підсудності справ саме за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача є ідентичними.

Наведені обставини позбавляють можливості вирішити питання щодо дотримання позивачем вимог Кодексу адміністративного судочинства України при обранні способу захисту порушеного права з огляду на предметну, територіальну і інстанційну підсудність спору звернення до суду з такими вимогами.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати позивача надати докази реєстрації свого місця проживання у встановленому законом порядку, оформленому з урахуванням положень ч. 5 ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч. 2 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного суддя вважає необхідним залишити позовну заяву без руху з наданням позивачеві строку для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 5 (п`ять) днів з моменту отримання цієї ухвали.

Відповідно до ч. 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

При цьому суд зауважує, що залишення адміністративного позову без руху не є обмеженням права позивача на доступ до правосуддя.

Керуючись ст.ст. 123, 160-161, 169, 171, 243, 248, 256, 294 КАС України,суддя,-

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Стеценко Андрій Юрійович, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Рівненській області ДПП НПУ Корнійчука Анатолія Ярославовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - залишити без руху та надати позивачу строк п`ять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення недоліків.

Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Шишкін