Справа № 120/2696/25
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/2696/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

09 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач 1) та Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача 2 №21 від 12.02.2025 про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання відповідача 1 зарахувати до загального трудового стажу позивача період навчання з 01.09.1987 по 28.02.1990; зобов`язання відповідача 1 призначити позивачеві з 05.02.2025 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 5 років згідно зі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.07.2025 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №21 від 12.02.2025 в частині незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання згідно диплома від 01.03.1990 НОМЕР_1 .

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1987 по 28.02.1990 згідно диплома від 01.03.1990 НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначені апеляційні скарги розглядаються в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 10.10.1995 позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).

06.02.2025 позивач звернулась до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На момент звернення вік позивачки становив 55 років.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач 2 та за результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 2 12.02.2025 прийнято рішення №21 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного періоду проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4-х років. Відповідачем 2 зазначено, що на підставі довідки з реєстру територіальної громади від 05.02.2025 №23-14-45 та трудової книжки НОМЕР_3 від 24.07.1990 період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю становить 25 років 09 місяців 12 днів, в тому числі станом на 01.01.1993 становить 03 роки 09 місяців 12 днів, що є недостатнім.

Крім того, з рішення відповідача 2 від 12.02.2025 слідує, що страховий стаж позивача складає 33 роки 11 місяців 04 дні, при цьому відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1987 по 28.02.1990 згідно диплома від 01.03.1990 НОМЕР_1 , оскільки період навчання на території РСФСР, а тому необхідним є надання заяви про отримання (не отримання) пенсійних виплат за цей період. Водночас така заява позивачем не подана.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону №1058 передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 10 цього Закону особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058.

В той же час основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

За приписами ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Положеннями п. 2 цієї частини передбачено, зокрема, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи - це особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років та мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Також, ч. 3 ст. 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою зменшення пенсійного віку є наявність факту проживання та (або) праці такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01.01.1993. Водночас призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку обумовлюється наявністю в особи відповідного страхового стажу.

Як вірно зазначає суд першої інстанції, в межах даної справи спір фактично виник щодо наявності чи відсутності факту постійного проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років та, відповідно, права користуватися пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. (п. 1.7 розділу І)

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (1.8 розділу І Порядку №22-1).

Абз. 2 пп. 7 п. 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. Для потерпілих від Чорнобильської катастрофи такими документами є:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності).

Отже, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17.

Слід також враховувати, що у постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 у справі № 500/551/23, 28.05.2025 у справі № 460/658/24 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. Водночас зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Крім того, наявність посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень абз. 5 п. 2 ч. 1 статті 55 Закону № 796-XII.

Відтак, вагомим у цьому випадку є встановлення факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що згідно з дипломом НОМЕР_1 , виданим Туапсинським гідрометеорологічним технікумом (РСФСР) 01.03.1990, позивач в період з 01.09.1987 по 28.02.1990 проходила навчання у вказаному закладі.

Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади №23-14-45 від 05.02.2025, виданої Відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади, позивач мала зареєстроване місце проживання на території міста Ладижин, зокрема, в періоди з 11.10.1977 по 25.08.1987 та з 20.07.1990 по 16.10.1992, з 30.10.1992, по 26.02.1993.

Також, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач 24.07.1990 прийнята на роботу на Ладижинську ДРЕС (запис №2), де й працювала станом на 01.01.1993.

Отже, позивач дійсно проживала в місті Ладижин, яке віднесене до зони посиленого радіологічного контролю, у періоди: з 26.04.1986 по 25.08.1987 (01 рік 04 місяці) та з 20.07.1990 по 01.01.1993 (02 роки 05 місяців 13 днів).

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не підтверджено факт постійного проживання на території зони посиленого радіологічного контролю у період до 01.01.1993 протягом не менше чотирьох років, як цього вимагає ст. 55 Закону №796-XII.

Тобто, із довідки територіальної громади та записів у трудовій книжці вбачається, що сумарна тривалість проживання позивача на відповідній території до зазначеної дати становить менше чотирьох років.

Таким чином, оскільки станом на 01.01.1993 позивач постійно не проживала та не працювала у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду її навчання з 01.09.1987 по 28.02.1990 з підстав ненадання заяви про отримання (не отримання) пенсійних виплат за цей період, колегія суддів враховує наступне.

Так, згідно з ч . ст. 241 Закону №1058 періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Відповідно до п. 4.1 розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

За змістом п. 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, крім іншого, повідомляє заявника про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Як вірно наголошує суд першої інстанції, при прийнятті у позивача документів жодних зауважень щодо відсутності заяви, передбаченої ст. 241 Закону №1058, не було. Доказів протилежного відповідачами не надано.

Також, матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач після 01.01.1992 здійснювала трудову діяльність та набула страхового стажу на території російської федерації. Усі надані позивачем документи підтверджують виключно факт проходження навчання в технікумі на території колишньої РСФСР в період з 01.09.1987 по 28.02.1990. Відповідно, вимога про подання заяви щодо відсутності пенсійного забезпечення з боку іншої держави в цьому випадку є формальною та безпідставною.

Відтак, відмова у зарахуванні періоду навчання з 01.09.197 по 28.02.1990 до страхового стажу позивача виключно через відсутність вищезгаданої заяви є надмірно формалізованим підходом, а тому рішення відповідача 2 №21 від 12.02.2025 в частині такої відмови визнається судом протиправним.

Отже, у зв`язку з тим, що судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача 2 №21 від 12.02.2025 в частині незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання згідно диплома від 01.03.1990 НОМЕР_1 , суд першої інстанції обгрунтовано зобов`язав відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1987 по 28.02.1990 згідно диплома від 01.03.1990 НОМЕР_1 .

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 липня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.