Справа № 560/9875/25
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9875/25

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

09 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Побут Постач" на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПОБУТ ПОСТАЧ до Хмельницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень, карток відмови,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю ПОБУТ ПОСТАЧ звернулось до суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000122/2 від 29.05.2025, №UA400000/2025/000126/2 від 30.05.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000304 від 29.05.2025, №UA40000/40/2025/000306 від 30.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним до митного оформлення були подана електронна митна декларація щодо товарів, митна вартість яких визначалась за ціною договору (контракту), а також відповідний пакет документів. За результатами перевірки митним органом було прийняте рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів. З урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів позивачем було подано іншу електронну декларацію, стосовно якої митним органом повторно складено картку відмови та прийняте наступне рішення про коригування митної вартості. Підставою прийняття спірних рішень є неподання декларантом документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів відповідно до вимог п.3, п.4 статті 53 Митного кодексу України. Позивач вважає, що рішення та картки відмови є неправомірними та підлягають скасуванню, адже, на думку декларанта, митному органу були надані усі необхідні документи, що підтверджували числові значення складових митної вартості, визначеної за основним методом.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.08.2023 приватним підприємством "СВІТ-ХІМ" (покупець) та компанією "NINGBO AMA INDUSTRY TRADE CO., LTD" (продавець) був укладений контракт купівлі-продажу №N1-23, відповідно до п.1.1 якого продавець продає, а покупець купує товар на умовах Інкотермс -2010 відповідно до кількості, асортименту і цін, вказаних в інвойсах. Згідно із п.2.1 контракту загальна сума зазначається в інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Валюта контракту USD. Відповідно до п.2.4 контракту визначено умови оплати, а саме 100% передоплата.

Додатковою угодою №1 до контракту № N1-23 внесені зміни до п.2.4 контракту та визначено, що умови оплати уточнюються у кожному інвойсі.

15 травня 2025 приватним підприємством "СВІТ-ХІМ" та товариством з обмеженою відповідальністю ПОБУТ ПОСТАЧ укладений договір про заміну сторони контракту №N1-23 від 23.08.2023. Вказаним договором сторони погодили заміну первісного покупця - приватного підприємства "СВІТ-ХІМ" на нового покупця - товариство з обмеженою відповідальністю ПОБУТ ПОСТАЧ в межах зобов`язань щодо поставки товару, передбаченого інвойсом №2511 від 18.03.2025 на суму 32 054,66 доларів США (п.1 договору про заміну сторони контракту). Внаслідок підписання цього договору позивач набув статусу сторони контракту №N1-23 у частині, що стосується поставки товару відповідно до інвойсу №2511 від 18.03.2025, та став повним правонаступником приватного підприємства СВІТ-ХІМ щодо всіх прав і обов`язків покупця за контрактом (п.3 договору про заміну сторони контракту).

26.05.2025 до митного оформлення було подано електронну митну декларацію №25UA53U7 (далі також МД ) на групу товарів.

У вказаній митній декларації митну вартість задекларованої партії товарів було визначено позивачем за першим (основним) методом визначення митної вартості шляхом додавання до фактурної вартості оцінюваних товарів у розмірі 32054,66 дол. США витрат на транспортування у розмірі 228636,80 грн.

До митної декларації були надані наступні товаросупровідні документи:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №1-23 від 23.08.2023;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів без номера від 15.05.2025;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 03.12.2025;

- рахунок-фактура (інвойс) Commercial invoice №2511 від 18.03.2025;

- автотранспортна накладна №463414 від 21.05.2025;

- декларація про походження товару (Dеclaration of origin) 2511 від 18.03.2025;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги LS-4646363 від 21.05.2025;

- калькуляція транспортних витрат №463414-1 від 21.05.2025;

- договір про перевезення №05/05 від 05.05.2025, №14541 від 14.05.2025;

- документація, яка має супроводжувати продукцію при наданні її на ринку відповідно до вимог щодо нехарчової продукції та її обігу на ринку України №UA.276.134.02-25 від 14.05.2025, №UA.D.134.01-25 від 14.05.2025.

За вказаною митною декларацією автоматизованою системою управління ризиками (АСУР) генеровані ризики. Під час перевірки правильності визначення митної вартості оцінюваного товару у митного органу також виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товарів.

В результаті опрацювання документів, поданих згідно з ч.2 та ч.3 ст.53 МКУ, митним органом виявлені розбіжності, що, на думку відповідача, впливали на правильність визначення митної вартості, а також ознаки відсутності/ невключення окремих складових митної вартості товару: заявлений рівень митної вартості товарів 1, 2, 4, 5, 6, 9, 10, 12, 13, 14 не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби, крім того, декларантом самостійно заявлено рівень митної вартості товару №11 за 6 (резервним) методом; в поданих документах, що підтверджують вартість транспортування, не відображені витрати на транспортування товару з місця відвантаження до порту відправлення; не надано платіжні документи на оплату вартості фрахту, хоча заявкою на перевезення та протоколом узгодження розбіжностей до договору про транспортно-експедиторське обслуговування передбачено 100% передоплату на момент прибуття на склад вивантаження до прибуття судна до порту; особа, яка надає інформацію про вартість перевезення, не відповідає особі, яка здійснює перевезення, що свідчить про наявність експедиційної винагороди експедитора, яка хоча і передбачена рахунком на оплату, але не включена до складових митної вартості товарів; номер та дата договору на перевезення, зазначені в заявці на перевезення, не відповідає номеру та даті договору про транспортно-експедиційне обслуговування, який поданий до митного оформлення. Крім того, умови поставки, зазначені в заявці на перевезення (EXW Gdansk) не відповідають умовам поставки, заявленим до митного оформлення та вказаним в інших поданих документах (EXW Ningbo); наявні розбіжності в частині виробника товару, зазначеного на етикетці, та заявленого до митного оформлення; вартість транспортування автомобільним транспортом з Гданська до Хмельницького, передбачена заявкою на перевезення, є вищою, ніж зазначена в рахунку-фактурі на перевезення; наявні розбіжності в частині умов оплати за товар, а саме, відповідно до додаткової угоди до контракту умови оплати визначаються в інвойсі. Поданим інвойсом передбачена оплата протягом 180 днів від дати інвойсу, однак це не відповідає п.3.1 контракту, де передбачено, що поставка товару повинна бути здійснена не пізніше 180 днів з моменту перерахування суми зазначеної в інвойсі, тобто з даних пунктів випливає, що поставка товару повинна здійснюватись після його оплати, натомість банківських платіжних документів, які б підтверджували оплату за товар до митного оформлення не подано; витрати на транспортування до митного кордону України нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, що ставить під сумнів достовірність включення складових митної вартості товарів таких як транспортування, оскільки відповідно до довідки про транспортно-експедиційні витрати, вартість перевезення вантажу за 1 км до кордону України нижча ніж вартість після кордону (тариф на перевезення до кордону складає 70,67 грн/км, після кордону України - 87,55 грн/км). Отже, подані до митного оформлення документи не містять усіх числових значень складових митної вартості, які визначені частиною 10 статті 58 МКУ, у тому числі витрати на доставку товару до місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України; транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включенні у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що місять відомості про вартість страхування.

З огляду на це, митним органом було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000304 від 29.05.2025 та прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2025/000122/2 від 29.05.2025.

30.05.2025 позивачем складено та подано до Хмельницької митниці електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №25UA52U7.

За вказаною митною декларацією автоматизованою системою управління ризиками (АСУР) також були генеровані ризики. Під час перевірки правильності визначення митної вартості оцінюваного товару у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості товарів.

В результаті опрацювання документів, поданих згідно з ч.2 та ч.3 ст.53 МКУ, митним органом виявлені розбіжності, що, на думку відповідача, впливали на правильність визначення митної вартості, а також ознаки відсутності/ не включення окремих складових митної вартості товару: заявлений рівень митної вартості товару № 11 не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби. Крім того, декларантом попередньо самостійно здійснено коригування товару за 6 резервним методом, внаслідок чого не підтверджено ціну згідно з рахунком-фактурою; в поданих документах, що підтверджують вартість транспортування, не відображені витрати на транспортування товару з місця відвантаження до порту відправлення. Також не надано платіжні документи на оплату вартості фрахту, хоча заявкою на перевезення та протоколом узгодження розбіжностей до договору про транспортно-експедиторське обслуговування передбачено 100% передоплату на момент прибуття на склад вивантаження / до прибуття судна до порту; особа, яка надає інформацію про вартість перевезення, не відповідає особі, яка здійснює перевезення, що свідчить про наявність експедиційної винагороди експедитора, яка хоча і передбачена рахунком на оплату, але не включена до складових митної вартості товарів; номер та дата договору на перевезення, зазначена в заявці на перевезення, не відповідає номеру та даті договору про транспортно-експедиційне обслуговування, який поданий до митного оформлення. Крім того, умови поставки, зазначені в заявці на перевезення (EXW Gdansk) не відповідають умовам поставки, заявленим до митного оформлення та вказаним в інших поданих документах (EXW Ningbo); наявні розбіжності в частині виробника товару, зазначеного на етикетці, та заявленого до митного оформлення; вартість транспортування автомобільним транспортом з Гданська до Хмельницького, передбачена заявкою на перевезення, є вищою, ніж зазначена в рахунку-фактурі на перевезення; наявні розбіжності в частині умов оплати за товар, а саме, відповідно до додаткової угоди до контракту, умови оплати визначаються в інвойсі. Поданим інвойсом передбачена оплата протягом 180 днів від дати інвойсу, однак це не відповідає п.3.1 контракту, де передбачено, що поставка товару повинна бути здійснена не пізніше 180 днів з моменту перерахування суми зазначеної в інвойсі, тобто з даних пунктів випливає, що поставка товару повинна здійснюватись після його оплати, натомість банківських платіжних документів, які б підтверджували оплату за товар, до митного оформлення не подано; витрати на транспортування до митного кордону України нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, що ставить під сумнів достовірність включення складових митної вартості товарів, таких як транспортування, оскільки відповідно до довідки про транспортно-експедиційні витрати вартість перевезення вантажу за 1 км до кордону України нижча, ніж вартість перевезення після кордону (тариф на перевезення до кордону складає 70,67 грн/км, після перетину кордону України - 87,55 грн/км). Отже, подані до митного оформлення документи не містять усіх числових значень складових митної вартості, які визначені частиною 10 статті 58 МКУ, у тому числі: витрати на доставку товару до місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до місця ввезення на митну територію України; транспортні (перевізні) документи, якщо за умами поставки витрати на транспортування не включенні у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що місять відомості про вартість страхування.

30.05.2025 відповідачем повторно складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA400040/2025/000306 та прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000126/2 в сторону збільшення за резервним методом.

Не погодившись із рішенням митного органу, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а відтак відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України (далі МК України) та іншими законами України.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою третьою статті 52 Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

Як передбачено частинами другою третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митного органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Згідно з частинами першою, другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

За приписами частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції встановлено наступні обставини, на підставі яких було прийнято рішення:

- наявні розбіжності щодо умов поставки;

- особа, яка надає інформацію про вартість перевезення, не відповідає особі, яка здійснює перевезення;

- довідка про транспортні не містить підпису головного бухгалтера;

- до митного оформлення не були наданні банківські платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату вартості транспортно-експедиційних послуг.

- вартість транспортування до митного кордону України нижча, ніж вартість після ввезення;

- наявність розбіжностей щодо умов оплати за товар.

- з довідки про транспортні витрати вбачається, що тариф на перевезення до кордону України є нижчим, ніж після перетину кордону.

Колегія суддів вважає, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що зроблені без належного дослідження доказів, врахування норм МК України та висновків Верховного Суду з огляду на наступне.

Щодо висновку суду про наявність розбіжностей в умовах поставки.

Судом першої інстанції зазначено, що «З урахуванням того, що заявка була оформлена одночасно з автотранспортною накладною CMR 463414, тобто вже після прибуття вантажу до Польщі, зазначені у ній умови поставки EXW Gdansk відповідають фактичним етапам переміщення товару, а не умовам його морського транспортування з КНР».

Колегія суддів зазначає, що поставка оцінюваного товару здійснювалась на підставі Контракту купівлі-продажу №N1-23 від 23.08.2023 року.

Згідно із п.3.2. Контракту №N1-23 від 23.08.2023 року, Товари поставляються на умовах вказаних в Інвойсах до цього Контракту.

Інвойсом №2511 від 18.03.2025 р. прямо встановлено умови поставки EXW Ningbo, які підтверджують, що саме покупець (Позивач) несе витрати та ризики з моменту передачі товару на території продавця в м.Нінгбо (КНР).

У графі №3 Заявки №22 вказується маршрут перевезення Ningbo, China Gdansk, Poland Хмельницький, Україна.

У графі №8 Заявки №22 зазначена адреса завантаження, яка відповідає адресі постачальника, наведеній в Інвойсі №2511, що узгоджується з умовами поставки.

Розбіжності є наслідком технічної помилки, які свідчать не про недійсність документа позивача, а про неуважність під час його складання чи заповнення. Вони не змінюють фактичних умов поставки визначених Контрактом та Інвойсом, а відтак, не впливають на визначення митної вартості товару.

Колегія суддів звертає увагу, що інші дані заявки, зокрема маршрут перевезення та адреса завантаження підтверджують зазначені умови поставки.

Щодо того, що особа, яка надає інформацію про вартість перевезення, не відповідає особі, яка здійснює перевезення, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначається «Зі змісту автотранспортної накладної CMR№463414 від 21.05.2025 (дата співпадає з датою заявки №22) судом встановлено, що фактичним відправником вантажу була польська компанія STL Trans Logistic Sp. z o.o., а фактичним перевізником - українське підприємство ПП «ЛЕКО Транс» (м. Луцьк, ). Разом з тим, у графі 44 митної декларації позивач зазначив документ «4301» - Договір про перевезення №14541 від 14.05.2025, укладений між ТОВ «Ламан Шипінг» (Замовник) та ТДВ «АТП ДЕЛІВЕРІ» (Виконавець). Водночас, належних доказів того, що цей договір має відношення до фактичного перевезення імпортованого товару, не надано».

Колегія суддів зазначає, що з метою підтвердження складової митної вартості перевезення позивачем до митного оформлення надано наступні документи:

автотранспортною накладною (CMR) №463414 від 21.05.2025 р.;

договором про транспортно-експедиторське обслуговування №05/05 від 05.05.2025 р., укладений із ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ»;

довідку про транспортні витрати №463414-1 від 21.05.2025 р.;

рахунком-фактурою №LS-4646363 від 21.05.2025 р.

договір про організацію перевезення вантажів автотранспортом №14541 від 14.05.2025р.

У графі №23 вказаної автотранспортної накладної зазначено перевізника - ПП «ЛЕКО ТРАНС».

Факт залучення ПП «ЛЕКО ТРАНС», як фактичного перевізника, не суперечить вимогам законодавства та не є доказом наявності розбіжностей у документах, оскільки ч.1 ст.932 ЦК України надається право експедитору на залучення до виконання своїх обов`язків інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними компаніями тощо, які є резидентами або нерезидентами України.

Наведені норми корелюються з підпунктом 2.2.4 та 2.1.1 Договору №05/05, у відповідності до яких Експедитор має право доручити виконання цього Договору третій особі та зобов`язаний при необхідності для виконання своїх зобов`язань за цим договором, укладати від свого імені договори з транспортними організаціями, та другими організаціями. Документом, що підтверджує наявність та зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ, зокрема автомобільна накладна (CMR).

Тобто, залучення до здійснення транспортних послуг ПП «ЛЕКО ТРАНС», як фактичного перевізника, здійснювалося виключно в межах повноважень, наданих договором №05/05 від 05.05.2025 р., і є правомірним відповідно до умов договору, норм ЦК України.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що договір про перевезення №14541 від 14.05.2025 р. відсутній у матеріалах справи.

Відповідно до вимог заповнення графи 44 митної декларації у ній зазначаються винятково код відомчого класифікатора, номер та дата документа поданого до митного оформлення, без відображення відомостей про сторін правочину чи інші ідентифікаційні дані суб`єктів господарювання.

Колегія суддів вважає безпідставним висновок суду першої інстанції щодо суб`єктного складу договору, оскільки такий договір взагалі відсутній у матеріалах справи та не був предметом безпосереднього дослідження суду.

Стосовно висновку, що довідка про транспортні не містить підпису головного бухгалтера, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначається: «Довідка про транспортні витрати №463414-1 від 21.05.2025, надана позивачем як «калькуляція транспортних витрат» (код 3006), видана ТОВ «Ламан Шипінг», не містить підпису головного бухгалтера, хоча форма довідки містить такий обов`язковий реквізит».

Колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

У матеріалах справи наявна довідка про транспортні витрати №463414-1 від 21.05.2025 р., підписана директором ТОВ «Ламан Шипінг» і скріплена печаткою підприємства, що підтверджує її оформлення уповноваженою посадовою особою та відповідність загальним вимогам складання первинних бухгалтерських документів, визначеним ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Числові значення вартості перевезення, відображені у довідці № 463414-1, повністю кореспондуються з даними рахунку-фактури № LS-4646363 від 21.05.2025 р. що додатково підтверджує їх достовірність.

Відсутність підпису бухгалтера за наявності підпису та печатки директора не змінюють вказаних числових показників вартості перевезення зазначених у калькуляційних документах.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, вказуючи на обов`язковість підпису головного бухгалтера, не навів жодної норми чинного законодавства України, яка б імперативно встановлювала таку обов`язковість.

Формальні недоліки у оформленні документа, що підтверджує фактичні витрати, не можуть слугувати єдиною та достатньою підставою для визнання його недійсним чи неналежним доказом.

Стосовно висновку, що до митного оформлення не були наданні банківські платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату вартості транспортно-експедиційних послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначається «Відповідно до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» та умов договору №1507 від 05.07.2024 належним підтвердженням вартості транспортних послуг у разі залучення сторонніх перевізників є рахунки фактичних перевізників, а не довідки, складені експедитором. Крім того, згідно з пунктом 4.1 договору №05/05 від 05.05.2025 та протоколом розбіжностей, оплата послуг здійснюється на підставі рахунку-фактури та підтверджується банківськими і платіжними документами, які митному органу не були надані. Не надано також документ, що підтверджує оплату морського перевезення. Встановлено також, що заявкою №22 було передбачено 100% передоплату до моменту прибуття товару на склад вивантаження, а не під час його прибуття. Це означає, що на момент здійснення митного оформлення позивач повинен був здійснити оплату за надані експедитором послуги. У той же час, до митного оформлення не були надані банківські платіжні документи, які підтверджують фактичну оплату вартості транспортно-експедиційних послуг. Відсутність цих документів не дає можливості підтвердити заявлену складову митної вартості товару».

Щодо вартості перевезення.

Колегія суддів зазначає, що договір №1507 від 05.07.2024 на умови якого посилається суд першої інстанції відсутній у матеріалах справи.

Судом встановлено, що з метою доставки товару залучено експедитора - ТОВ «Ламан Шипінг», який здійснював перевезення на підставі договору 05/05 від 05.05.2025 р.

Саме ТОВ «Ламан Шипінг» виступало експедитором та організовувало перевезення із залученням перевізників, що відповідає нормам ЦК України, ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» та умовам Договору №05/05.

Відповідно до ч.6 ст.53 МК України, декларант подає митному органу «транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів».

Таким чином, закон вимагає підтвердження саме розміру транспортних витрат, а не моменту чи способу їх оплати.

З метою підтвердження вартості перевезення до митного оформлення позивачем надано довідку про транспортні витрати №463414-1 від 21.05.2025 р. та рахунок-фактуру №LS-4646363 від 21.05.2025.

Вказані документи містять аналогічні числові значення вартості перевезення.

Так, відповідно до вказаних документів вартість перевезення до митного кордону України становить - 228 636,80 грн, що включає:

міжнародне морське перевезення вартістю 164 640,00 грн.;

транспортно-експедиторське обслуговування 12 832.00 грн.;

міжнародне автоперевезення до п/п Ягодин 51 164,80 грн.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у межах розгляду справи №804/16553/14 у постанові від 31.05.2019 дійшов висновку, що у разі, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому інвойс, довідка про транспортно-експедиційні витрати, платіжні доручення та свіфт-платежі є допустимими доказами на підтвердження розміру витрат на перевезення товарів

Щодо умов оплати.

Умови оплати мають суто договірний характер та жодним чином не впливають на числове значення транспортних витрат, що включаються до митної вартості товару, оскільки не змінюють вказаних числових показників вартості перевезення зазначених у калькуляційних документах.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Розбіжності щодо умов оплати у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 420/1709/19.

Заявка на перевезення за своєю правовою природою не є документом, який встановлює чи змінює умови оплати транспортно-експедиторських послуг. Вона має виключно організаційно-інформаційний характер, спрямований на узгодження загальних умов перевезення (маршрут, терміни, вантаж тощо), і не може розглядатися як документ, що породжує грошові зобов`язання сторін.

Умови оплати визначаються виключно договором та його невід`ємними додатками, зокрема протоколом узгодження розбіжностей.

Відповідно до умов протоколу узгодження розбіжностей до Договору №05/05 від 05.05.2025 р. - «Оплата за цим Договором здійснюється Клієнтом на підставі та відповідно до рахунку Експедитора шляхом:

- оплата за фрахт передоплата за 10 днів до прибуття судна до порту;

- в усіх інших випадках оплата по факту розвантаження.

Рахунок, виставлений Експедитором має бути оплачений Клієнтом на протязі 3-х банківських днів».

Таким чином, умовами Договору було передбачено, що оплата вартості транспортних послуг, зокрема й міжнародного морського перевезення здійснюється після прибуття товару на склад вивантаження.

Колегія суддів вважає, що посилання митного органу на відмінності у формулюванні, умов чи порядку здійснення розрахунків не може бути розцінене як правова підстава для сумніву у достовірності заявленої митної вартості товару.

Стосовно висновку що вартість транспортування до митного кордону України нижча, ніж вартість після ввезення, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції в оскарженому рішенні зазначається: «Встановлено, що у заявці на перевезення визначена вартість транспортування з Гданська до Хмельницького 2320 дол. США (96 245,43 грн. станом на 21.05.2025), натомість у рахунку №LS-4646363 від 21.05.2025 зазначено 33 443,20 грн., що є суттєво нижчим…З довідки про транспортні витрати вбачається, що тариф на перевезення до кордону України (70,67 грн/км) є нижчим, ніж після перетину кордону (87,55 грн/км). Оскільки витрати до кордону включаються до митної вартості, а після перетину кордону - ні, така різниця у тарифах ставить під сумнів правильність визначення транспортної складової митної вартості та потребувала підтвердження».

Судом встановлено, що перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик.

Позивач жодним чином не може впливати на запропоновані перевізником умови.

Згідно із п.5 ч.10 ст.58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Заявка на транспортне перевезення у розумінні ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість перевезення товару, такими документами можуть бути акти приймання виконаних робіт (послуг), рахунки-фактури (інвойс), бухгалтерські довідки, тощо.

Відповідно до довідки про транспортні витрати №463414-1 від 21.05.2025 р. та рахунку-фактури №LS-4646363 від 21.05.2025 р., які подавались до митного оформлення на підтвердження вартості транспортування, транспортні витрати до митного кордону складають 228 636,80 грн.

Пунктом 4.3. Договору про транспортно-експедиторське обслуговування №05/05 від 05.05.2025 р. зазначається, що «Виконані послуги оформлюються Актом виконаних робіт (наданих послуг) та рахунком Експедитора. Остаточна вартість послуг вказується в рахунку-фактурі та/або в Акті виконаних робіт (наданих послуг) Експедитора на кожне ТЕО. Оплата здійснюється Клієнтом на підставі рахунку Експедитора у повному обсязі».

Митним кодексом України не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, відтак такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.

Аналогічна позиція наведена у постанові Верхового Суд від 31.05.2019 у справі №804/16553/14.

Таким чином, заявка не має жодного значення для числових визначень митної вартості, оскільки не є документом, який визначає чи підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, тоді як надана позивачем під час митного оформлення довідка є належним доказом числових значень складової митної вартості транспортних витрат.

З метою додаткового підтвердження фактичної вартості транспортно-експедиторських послуг позивачем до суду першої інстанції були наданні: акт про надання послуг №ЛШ00-006181 від 04.06.2025 р. та платіжна інструкція №2п51-25 від 04.06.2025 р.

Зазначені документи підтверджували числові значення вартості перевезення, однак вказані документи не отримали належної оцінки суду першої інстанції, були залишені поза увагою та не враховані при формуванні висновків щодо підтвердження розміру транспортних витрат, що може свідчити про неповне та поверхневе дослідження доказів у справі.

Колегія суддів зазначає, що довідка про транспортні витрати, на яку послався суд першої інстанції, містить інформацію виключно щодо вартості перевезення до митного кордону України та не відображає вартості транспортування на території України.

Відтак колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про різницю між тарифами до та після перетину кордону України на підставі довідки й використання її для оцінки правильності визначення митної вартості, зважаючи, що відповідні дані у ній відсутні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі №380/6441/22 (адміністративне провадження №К/990/15980/23) звернув увагу на принцип безпосереднього дослідження доказів судом вимагає проведення їх дослідження, аналізу й надання оцінки судом саме під час судового розгляду справи, а відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, достатніми, належними та допустимими. Мотивація суду не може обмежуватися цитуванням змісту висновків контролюючого органу та, відповідно, зробленими формальними висновками без безпосереднього аналізу і дослідження доказів судом та встановлення відповідних обставин під час судового розгляду справи.

Стосовно висновку про наявність розбіжностей в частині умов оплати за товар, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначається: «Згідно з наданим до митного оформлення інвойсом передбачена оплата за товар протягом 180 днів від дати його складання. Водночас згідно з п. 3.1 контракту поставка товару має бути здійснена не пізніше 180 днів з моменту перерахування оплати, тобто після здійснення платежу. Банківські платіжні документи, які підтверджують оплату товару до моменту митного оформлення, не надані».

Колегія суддів зазначає, що 03.12 2024 р. була укладена Додаткова угода №1 до Контракту №N1-23.

Вказаною Додатковою угодою внесені зміни до п.2.4. Контракту та викладено його у наступній редакції: «2.4. Умови оплати уточнюються у кожному інвойсі»

Відповідно до умов зазначених в інвойсі №2511 від 18.03.2025 р. оплата за товар здійснюється протягом 180 днів з дати виставлення рахунку.

На момент митного оформлення, товар згідно інвойсу №2511 від 18.03.2025 не був оплачений позивачем, оскільки строк оплати поставленого товару не сплинув.

Сторони Договору самостійно визначають умови оплати в межах договірних зобов`язань, наявність таких положень не може свідчити про розбіжності, які впливають на виконання контракту. Умови оплати товару є вільним вибором сторін договору, як і умова встановлення передплат, після сплат чи часткових оплат. Умови оплати за товар не впливають на митну вартість такого товару з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року у справі № 420/1709/19 висловив наступну позицію: «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості. Зокрема, це може мати місце у випадку, коли декларант надав документи, які підтверджують всі складові митної вартості, сплату визначеної згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту ціни за товар та послуг із страхування тощо, вартість яких відповідно до чинного законодавства включена до митної вартості.»

Крім того, судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки здійсненим коригуванням на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.

У відповідності до п. 2.1. Наказу Міністерства фінансів України 24.05.2012 № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Натомість, у рішенні про коригування митної вартості, яке оскаржується жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, комерційних умов тощо, а також докладної інформації та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні не зазначено.

Отже, в рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Не дано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов. Не вказані причини, з яких не був застосований основний метод визначення митної вартості, та чотири другорядні методи і чому обраний саме резервний метод визначення митної вартості.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 26.02.2019 у справі №808/454/18 та від 19.06.2018 у справі №826/6346/16.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги відповідача спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Побут Постач" задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA400000/2025/000122/2 від 29.05.2025, № UA400000/2025/000126/2 від 30.05.2025 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2025/000304 від 29.05.2025, № UA40000/40/2025/000306 від 30.05.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці (29010, м.Хмельницький, вул.Пілотська, буд.2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Побут Постач" (29000, м.Хмельницький, вул.Степанкова Костя, буд.3/1, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 41934 (сорок одна тисяча дев`ятсот тридцять чотири) грн. 72 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.