Справа № 300/9304/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"10" березня 2026 р. справа № 300/9304/25

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши у порядку письмового провадження клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році.;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024 із застосуванням положень абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 7 днів за 2022 рік, за 15 днів за 2023 рік, за 30 днів за 2024 рік з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 07 днів за 2022 рік, за 15 днів за 2023 рік, за 30 днів за 2024 рік з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не призначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 та 2024 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023 і а 2024 роки в кількості 28 календарних днів відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням додаткової винагороди, яку військовослужбовець отримував під час проходження служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач через систему «Електронний суд» направив суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропущенням строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування клопотання зазначив, що ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у редакції до 19.07.2022 передбачала норму за якою в разі порушення законодавства про оплату праці працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Проте, відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП в редакції від 19.07.2022 (зміни внесені Законом України від 07.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Таким чином, на думку представника відповідача, строком для звернення до суду у даній справі є тримісячний строк. При цьому, зазначено, що спір у даній справі пов`язаний із правовідносинами щодо нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024, водночас, заробітна плата виплачувалася позивачу щомісячно, а тому про ймовірне порушення свого права за спірний період позивач повинен був дізнатися при отриманні грошового забезпечення за вказаний період. Також зазначено, що після звільнення позивача на його рахунок 11.09.2024 зараховано 93 424,30 грн з призначенням платежу: грошове забезпечення розрахунки зі звільненими НОМЕР_1 . Таким чином, враховуючи вказане та те, що позивача звільнено (виключено із списків особового складу частини) 19.08.2024, при цьому позивач звернувся до суду лише 22.12.2025, відповідач вважає, що позовну заяву слід залишити без розгляду (а.с. 72-76).

Розглянувши заявлене клопотання, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями частини 5 статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин у даній справі є нарахування та виплата грошового забезпечення за період з 02.02.2024 по 19.08.2024, а також інших виплат при звільненні 19.08.2024.

Таким чином, спір у даному випадку пов`язаний з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду зі спором про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що Верховний Суд в ухвалі від 23.07.2024 по справі №990/233/23 зазначив: «На підставі документів, які є у справі, та беручи до уваги пояснення сторін, суд з`ясував, що позивачка не отримувала письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, як це передбачено у статті 116 КЗпП України.

Водночас, відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у розумінні статті 233 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-IX), пов`язується саме з днем одержання ним [працівником] письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України.

Варто зауважити також, що стаття 116 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом №2352-IX, теж покладала на «роботодавця» обов`язок у письмовій формі повідомити про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, перед виплатою зазначених сум.

З уваги на наведені міркування суд вважає, що позаяк позивач, як встановлено у справі, не отримала (при звільненні) письмового повідомлення ВРП про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, то для неї відлік строку для звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать їй при звільненні, яким суд трактує цей позов не починався, відповідно не може бути пропущений».

Так, суд зауважує, що доказів отримання позивачем при звільненні письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні відповідно до приписів статті 116 КЗпП України, відповідачем не надано.

Більше того, сам же відповідач підтвердив таку інформацію, зокрема, зазначивши про те, що позивач при звільненні не отримував грошовий атестат.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про зарахування на рахунок ОСОБА_1 11.09.2024 коштів у сумі 93 424,30 грн з призначенням платежу: грошове забезпечення розрахунки зі звільненими НОМЕР_1 , оскільки самого розрахунку з конкретизацією цієї суми відповідач позивачу не надав, а відтак, позивач не міг знати, чи вірно йому відповідач нарахував відповідні виплати.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки такий фактично не розпочався у зв`язку із неотриманням повідомлення з конкретизацією про суми, нараховані та виплачені ОСОБА_1 при звільненні.

В той же час, суд звертає увагу і на те, що Велика палата Конституційного Суду України 11.12.2025 розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України та ухвалила Рішення № 1-р/2025, яким :

- визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

- частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, визнана неконституційною, утрачає чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 122, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій відмовити.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Військовій частині НОМЕР_1 ухвалу надіслати через підсистему «Електронний суд».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.