Справа № 320/9245/22
Суддя: Чуприна Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/9245/22
УХВАЛА

про відкриття апеляційного провадження

10 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Чуприни О.В., суддів Попової О.Г., Говоруна О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Разом із апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване обставинами скерування електронної копії оскаржуваного рішення на електронну пошту позивача 02.02.2026.

Перевіривши доводи апелянта та дослідивши надані ним докази, колегія суддів вказує про наступне.

Відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частиною другою статті 295 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, встановлених частиною другою статті 299 КАС України (частина 3 статті 295 КАС України).

Відповідно до частини 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Аналіз статті 295 КАС України свідчить про те, що за загальним правилом строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня проголошення судового рішення або з дня складення повного судового рішення. Частина друга цієї статті надає право учаснику справи для поновлення строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційну скаргу подано в межах встановленого строку з дня вручення копії судового рішення. Тобто, навіть у разі, якщо апеляційна скарга подана в межах встановленого строку з дня отримання копії судового рішення, але після спливу такого строку від дня його проголошення або складення повного судового рішення, строк на апеляційне оскарження є пропущеним, але КАС України презюмує право на його поновлення. Частина ж третя передбачає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження у випадку наявності інших поважних причин пропуску, ніж ті, про які йдеться у попередній частині цієї норми. Сам по собі факт не отримання копії судового рішення стороною у справі не означає, що строк на апеляційне оскарження судового рішення не розпочався.

Отже, однією із ключових обставин, яка має істотне значення для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, є встановлення дати вручення його копії учаснику справі.

Згідно з частинами 3, 5 статті 251 КАС України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів із дня його складання в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса у особи відсутня. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Частиною 6 статті 251 КАС України встановлено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2024 у справі №454/1883/22, досліджуючи питання того, чи можна вважати належним врученням судового рішення направлення такого рішення на електронну адресу, зазначену стороною у справі у відповідній заяві (скарзі), сформулювала наступний висновок щодо застосування приписів Цивільного процесуального кодексу України, котрі є аналогічними до положень Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підлягають застосуванню до спірних правовідносин: "[…] надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.

Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення).

Фізична особа (за виключенням передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) при зверненні до суду має чітко розуміти, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів" - отримає судове рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення, тому у такому випадку надіслання особі, яка не має офіційної електронної адреси та не зареєстрована у підсистемі "Електронний суд" рішення суду на електронну адресу, яку особа зазначила у позовній заяві (скарзі) не є належним врученням судового рішення у розумінні статті 272 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення судом першої інстанції рішення).

В розумінні процесуального закону надіслання судового рішення на електронну пошту за адресою, зазначеною заявником в його процесуальних заявах, поданих до суду (позовна заява, апеляційна та / або касаційна скарга, заяви / клопотання), в яких наявне прохання про надіслання копій процесуальних документів на електронну пошту, яка не є офіційною, не може вважатися належним врученням та підтверджувати день вручення.

Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування учасника справи, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом".

Частиною 7 статті 18 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) встановлено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що у розумінні статті 251 КАС України врученим належим чином є судове рішення, яке було доставлено на офіційну електронну адресу особи, а якщо така адреса в учасника справи відсутня - в день доставки рекомендованого поштового відправлення з паперовою копією судового рішення. При цьому за змістом КАС України суд не має обов`язку надсилати паперову копію судового рішення особі, яка зареєстрована в ЄСІТС, що, однак, не позбавляє таку особу права на отримання паперової копії судового рішення за окремою заявою.

Такі підходи висловлені у постановах Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №520/8180/22, від 27.05.2023 у справі №240/7840/22.

У контексті наведеного слід зауважити, що аналіз наведених норм, у системному зв`язку з положенням пункту 2 частини 6 статті 251 КАС України, дає підстави для висновку, що оскільки днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, а сервіс Електронного кабінету ЄСІТС за приписами Положення про ЄСІТС є саме такою адресою, то день отримання копії судового рішення за допомогою підсистем ЄСІТС "Електронний кабінет" та "Електронний суд" (з урахуванням часу їх надсилання) є днем вручення судового рішення, за умови отримання відповідного повідомлення про його доставлення.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №380/194/24.

Здійснивши за допомогою функціоналу Комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" витребування електронних справ, які формувалися судом першої інстанції, котрим ухвалено рішення (Київський окружний адміністративний суд), встановлено відсутність доказів скерування оскаржуваного рішення суду як за допомогою підсистем ЄСІТС "Електронний кабінет" та "Електронний суд", так і в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення скаржнику.

Більше того, стосовно апелянта ОСОБА_1 відсутня відмітка про наявність у неї "Електронного кабінету" у підсистемі ЄСІТС, що виключає отримання копії судового рішення за допомогою останньої.

З матеріалів апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 оскаржує рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025, в той же час із апеляційною скаргою остання звернулася до суду апеляційної інстанції 10.02.2026 шляхом скерування останньої засобами поштового зв`язку, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В той же час, за відомостями витягу з електронної пошти скаржника, 02.02.2026 надійшло повідомлення із вкладеними електронними файлами за найменуваннями "рішення по справі 300-9245-22", котрі ОСОБА_1 ідентифіковано як електронна копія оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зауважити, що норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визнаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин у справі.

Виходячи з наведеного, перевіривши доводи апелянта та дослідивши надані ним докази, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, а тому дію рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 слід зупинити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2026 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам пункту 1 частини 5 статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: до апеляційної скарги не долучено належним чином оформлений документ, який свідчить про сплату судового збору.

Апелянт усунув недоліки апеляційної скарги в строк, встановлений вищезазначеною ухвалою, шляхом подання заяви, яка надійшла на адресу суду 04.03.2026.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням порядку і строків апеляційного оскарження, а також відсутні підстави для залишення апеляційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті апеляційного провадження.

З огляду на зазначене, перешкоди для відкриття апеляційного провадження відсутні.

Водночас колегія суддів вважає, що з метою підготовки справи до апеляційного розгляду необхідно провести підготовчі дії, передбачені статтею 306 КАС України.

За приписами частини 1 статті 309 Кодексу, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Натомість частиною 2 статті 309 КАС України регламентовано повноваження суду продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів.

У Кодексі адміністративного судочинства України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання "розумного строку", під яким розуміється найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах (пункт 11 частини першої статті 4 КАС України) або встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню адміністративного судочинства (стаття 119 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття "розумний строк" (пункти 49, 54 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.02.2022 у справі №160/12705/19).

У пункті 26 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк судового розгляду на розумний строк з метою отримання матеріалів справи із суду першої інстанції, в якому вони зберігаються.

Керуючись статтями 296, 300, 306, 307, 311 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Поновити пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025.

2. Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

3. Зупинити дію рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №320/9245/22.

4. Витребувати з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи №320/9245/22 та зобов`язати суд першої інстанції невідкладно направити матеріали даної адміністративної справи до Шостого апеляційного адміністративного суду.

5. Продовжити строк судового розгляду на розумний строк, необхідний для одержання матеріалів адміністративної справи №320/9245/22 із суду, в якому вони зберігаються.

6. Встановити учасникам справи з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам статті 304 КАС України та містити обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Зобов`язати надіслати (надати) іншим учасникам справи копії відзиву на апеляційну скаргу та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

7. Роз`яснити учасникам справи, що у відзиві на апеляційну скаргу може міститися клопотання особи про розгляд справи за її участі. За відсутності такого клопотання вважається, що особа не бажає брати участі у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Чуприна О.В.

Суддя Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.