Справа № 520/29163/25
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 березня 2026 року № 520/29163/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати противоправним та скасувати Рішення №06 від 24.07.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області;

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 18.07.2024 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі №520/23683/24, яке набрало законної сили, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років та зарахувати до спеціального стажу позивача періоди роботи з 01.04.1998 по 10.04.2002; з 01.09.2001 по 02.08.2005; з 03.11.2010 по 16.12.2010; з 17.09.2012 по 25.07.2014; з 03.02.2015 по 09.09.2015. Проте, рішенням №06 від 24.07.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач вважає, що вона має необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за вислугу років як працівник охорони здоров`я відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.11.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі №520/23683/24 виконано в межах покладених зобов`язань, а саме: до спеціального стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи: з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005, з 03.11.2010 по 16.12.2010, з 17.09.2012 по 25.07.2014, з 03.02.2015 по 09.09.2015. Отже, страховий стаж позивача становить 35 років 5 місяців 4 дні. Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, складає 25 років 3 місяці 4 дні (що є меншим за встановлену норму спеціального стажу - 26 років 6 місяців). У зв`язку з чим, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно із положеннями п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта громадянина України.

ОСОБА_1 по досягненню 55 років звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XIІ.

У відповідь на звернення позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 00 від 26.07.2024.

Згідно Рішення № 00 від 26.07.2024 страховий стаж ОСОБА_1 становить 35 років 3 місяці 18 днів. Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - 15 років 4 місяці 1 день.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, який розглянуто в межах справи №520/23683/24.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі №520/23683/24, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до спеціального стажу позивача періоди роботи з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005; з 03.11.2010 по 16.12.2010; з 17.09.2012 по 25.07.2014; з 03.02.2015 по 09.09.2015 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 10.07.2024.

Вказане рішення суду набрало законної сили 28.05.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду вказаної заяви, рішенням №06 від 24.07.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області до спеціального стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи: з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005, з 03.11.2010 по 16.12.2010, з 17.09.2012 по 25.07.2014, з 03.02.2015 по 09.09.2015. За підрахунком відповідача, загальний страховий стаж позивача склав 35 років 5 місяців 4 дні; а стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - 25 років 3 місяці 4 дні (що є меншим за встановлену норму спеціального стажу - 26 років 6 місяців). У зв`язку з чим, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058- ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У преамбулі Закону №1788-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із ст. 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 7 Закону №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Пунктом «е» ст. 55 Закону №1788-XII в редакції Законів України №213-VIII від 02.03.2015 та №911-VIII від 24.12.2015, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

- з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

- з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

- з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

- 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

- з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

- з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

- з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 01 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 01 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 01 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 01 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 01 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 01 січня 1971 року.

04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено Рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.

До внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII пункт "е" ст. 55 ЗУ №1788-ХІІ передбачав наступні вимоги для призначення пенсії за вислугу років: «Право на пенсію за вислугу років мають: е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 у справі №1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнано неконституційними положення про наявність стажу роботи за вислугу років 26 років 6 місяців, а також про віковий ценз.

Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-XI пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З наведеного випливає, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України вказав, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті "а" статті 54 Закону № 1788-XI, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-XI, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Також Конституційний Суд України зазначив, що положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XI зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом № 213 та Законом № 911.

Отже, на день звернення позивача із заявою 11.09.2023 про призначення пенсії за вислугу років, пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

За відомостями копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працювала у періоди роботи з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005; з 03.11.2010 по 16.12.2010; з 17.09.2012 по 25.07.2014; з 03.02.2015 по 09.09.2015 на посадах провізора (провізора-технолога, фармацевта), що належать до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 та є рівнозначними.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі №520/23683/24, яке набрало законної сили 28.05.2025, визнано право позивача на зарахування до спеціального стажу періоди роботи з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005; з 03.11.2010 по 16.12.2010; з 17.09.2012 по 25.07.2014; з 03.02.2015 по 09.09.2015 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до спеціального стажу позивача вказані періоди роботи з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005; з 03.11.2010 по 16.12.2010; з 17.09.2012 по 25.07.2014; з 03.02.2015 по 09.09.2015.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За результатами розгляду вказаної заяви, рішенням №06 від 24.07.2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області до спеціального стажу ОСОБА_1 зараховано періоди роботи: з 01.04.1998 по 10.04.2002, з 01.09.2001 по 02.08.2005, з 03.11.2010 по 16.12.2010, з 17.09.2012 по 25.07.2014, з 03.02.2015 по 09.09.2015.

За підрахунком відповідача, загальний страховий стаж позивача склав 35 років 5 місяців 4 дні; а стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - 25 років 3 місяці 4 дні.

Тобто, пенсійним органом визнано наявність у позивача спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років - 25 років 3 місяці 4 дні.

А отже, позивач має необхідний спеціальний стаж, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виходячи з наявного спеціального стажу роботи від 25 до 30 років.

Із урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, рішення №06 від 24.07.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення

Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства відповідач не зарахував при призначенні пенсії за вислугу років до спеціального стажу періоди роботи за трудовою книжкою позивача з 16.04.2004 по 24.08.2005.

Враховуючи, наявність судового рішення по справі №520/23683/24 та прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії за результатом повторного розгляду заяви позивача, а також наявність у позивача умов для призначення пенсії за вислугу років, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача, відповідача необхідно зобов`язати призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 18.07.2024 року.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до положень статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати противоправним та скасувати рішення №06 від 24.07.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-ХІІ з дати звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 18.07.2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 10.03.2026, враховуючи час перебування судді у відпустці, а також з урахуванням наявності сталого енергозабезпечення та Інтернет з`єднання, безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко