Справа № 160/33790/24
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/33790/24

адміністративне провадження № К/990/6761/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу Довгаля Сергія Миколайовича , як представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №160/33790/24 за позовом ОСОБА_2 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, у якому просив (з урахуванням уточненого позову):

- визнати протиправною бездіяльність відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при розгляді скарги від 19 травня 2024 року, що позбавило позивача ОСОБА_2 реалізації права отримати відповідь з прийнятими заходами реагування контролюючого органу для унеможливлення подальшого порушення прав керівництвом ДУ «ДВК (№89)» що завдало позивачу моральної шкоди;

- стягнути з відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України за протиправну бездіяльність, яка полягає у неналежному виконанні своїх службових та посадових обов`язків при розгляді скарги ОСОБА_3 від 19 травня 2024 року, чим позбавлено позивача ОСОБА_2 реалізації права на отримання відповіді з прийнятими заходами реагування контролюючого органу задля унеможливлення подальшого порушення прав керівництвом ДУ «ДВК (№89)» на користь позивача ОСОБА_2 за завдану цим порушенням йому моральну шкоду в розмірі 64000 гривень;

- визнати протиправним рішення відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, яке викладено у відповіді №9/1475-2024/Ш-1185 від 04 червня 2024 року по неправомірному звинуваченню та протиправної погрози щодо притягнення позивача ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за направлення засобами електронного зв`язку звернень до державних органів влади з особистої електронної пошти з особистого планшету з заблокованою камерою і без підтримки сімкарт та яким протиправно і необґрунтовано віднесено витребувану інформації до інформації з обмеженим доступом щодо надання ПІБ осіб, які перебували на посадах начальників та виконуючих обов`язків начальників ДУ «ДВК (№89)» та начальників та виконуючих обов`язків начальників відділу КВСР ДУ «ДВК (№89)» в період часу з 30 липня 2003 року до 25 грудня 2023 року, що позбавило позивача ОСОБА_2 реалізації права надавати цю інформацію як доказ у правоохоронні органи влади разом з заявами про злочини цих осіб, що завдало позивачу моральної шкоди;

- стягнути з відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України за протиправні рішення, яке викладено у відповіді №9/1475-2024/Ш-1185 від 04 червня 2024 року по неправомірному звинуваченню та протиправної погрози щодо притягнення позивача ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності за направлення засобами електронного зв`язку звернень до державних органів влади з особистої електронної пошти з особистого планшету з заблокованою камерою і без підтримки сімкарт та яким протиправно і необґрунтовано віднесено витребувану інформації до інформації з обмеженим доступом щодо надання ПІБ осіб, які перебували на посадах начальників та виконуючих обов`язків начальників ДУ «ДВК (№89)» та начальників та виконуючих обов`язків начальників відділу КВСР ДУ «ДВК (№89)» в період часу з 30 липня 2003 року до 25 грудня 2023 року, на користь позивача ОСОБА_2 за завдану цим порушенням йому моральну шкоду в розмірі 64000 гривень;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, яка полягає у неналежному здійснені відомчого контролю за діяльністю працівників Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)», що призвело до систематичних порушень Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», порушення норм та приписів Закону України Про ДКВС та КВК України, а також до систематичного порушення прав і законних інтересів позивача ОСОБА_2 при розгляді його заяв та запитів на інформацію;

- зобов`язати відповідача: Південно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України () розглянути повторно скаргу від 19 травня 2024 року та надати позивачу ОСОБА_2 у письмовому вигляді відповідь з прийнятими рішеннями за скаргою та застосованими заходами реагування дисциплінарного впливу за вказаними відомостями у скарзі від 19 травня 2024 року про адміністративні та дисциплінарні правопорушення, які допустив начальник державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» полковник внутрішньої служби Юрій Мельник при здійсненні ним службових та посадових обов`язків неналежним чином при неналежному розгляді заяви від 18 грудня 2023 року, запитів від 27 лютого 2024 року та 10 травня 2024 року позивача ОСОБА_2 , яка полягає у ненаданні інформації та відповіді взагалі, відмові надати інформацію та незаконному віднесені інформації до конфіденційної.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року, відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 .

Справа судом першої інстанції розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

16 лютого 2026 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Довгаля Сергія Миколайовича, як представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №160/33790/24. Заявник, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

За правилами частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Враховуючи положення процесуального закону необхідно зазначити, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункти 1 та 4 частини другої статті 353 КАС України.

Верховний Суд зазначає, що посилання заявника на порушення судом норм процесуального права як умови для скасування судових рішень, можуть бути визнані прийнятними при касаційному оскарженні судового рішення за пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Проте, заявник у касаційній скарзі не посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або;

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи;

4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини третьої статті 353 цього Кодексу порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені в судовому рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), визначених статтями 20, 22, 25-28 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.

Враховуючи, що представник позивача не наводить інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, то посилання на те, що судами попередніх інстанцій здійснено неналежне дослідження зібраних у справі доказів відхиляються.

Щодо посилання на те, що суди встановили обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, слід зазначити, що згідно з приписами частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Указаним положенням установлено пряму заборону при розгляді та вирішенні адміністративної справи для суду брати до уваги докази з порушенням законної процедури їх одержання (нелегітимні докази, включаючи сфальсифіковані) як під час розгляду клопотання про долучення доказу до справи, так і в межах судового розгляду.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Окрім цього, надання неправильної оцінки наявним у матеріалах справах доказам не є тотожним встановленню судом обставин на підставі недопустимого доказу.

Крім того, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Суд звертає увагу, що пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України містить перелік виключних випадків, які допускають можливість касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності та/або таких, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. Посилання на кожен з підпунктів пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України повинно бути належним чином обґрунтовано.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Дніпропетровським окружним адміністративним судом справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак рішення у цій справі можуть бути оскаржені до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання заявника на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки.

Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Суд звертає увагу заявника, що на стадії відкриття касаційного провадження касаційний суд не перевіряє законність і обґрунтованість судових рішень, а перевіряє касаційну скаргу на предмет дотримання особою, яка її подає, вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а також дотримання строків реалізації права на касаційне оскарження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Довгаля Сергія Миколайовича, як представника ОСОБА_2 , на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №160/33790/24 за позовом ОСОБА_2 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, рішення та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя М.В. Білак