Справа № 440/4851/25
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 березня 2026 року

м. Київ

справа № 440/4851/25

адміністративне провадження № К/990/8423/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Блажівської Н.Є., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХВИЛЯ" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХВИЛЯ" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, у якому просило визнати протиправними та скасувати: податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 19 листопада 2024 року № 5; від 26 листопада 2024 року № 5 та №5; від 2 грудня 2024 року № 5; від 3 грудня 2024 року № 5, №5, № 5 та № 5; від 11 грудня 2024 року № 5 та №5; від 12 грудня 2024 року №5; від 16 грудня 2024 року № 5, № 5, № 5 та № 5; від 23 грудня 2024 року № 5 та №5; від 3 січня 2025 року № 5 та № 5; від 6 січня 2025 року №5.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року апеляційні скарги Головного управління ДПС у Полтавській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "ХВИЛЯ" залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року залишено без змін.

Висновок суду про наявність підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень ґрунтується насамперед на тому, що податковий орган не надав належних і достатніх доказів порушення Позивачем вимог законодавства щодо відображення реквізитів марок акцизного податку у фіскальних чеках.

Зокрема, підставами для скасування штрафних санкцій у значній частині стали такі обставини:

-контролюючий орган не дослідив, якими саме марками були марковані алкогольні напої, що реалізовувалися Позивачем - старого чи нового зразка. Це має істотне значення, оскільки цифрове значення штрихового коду міститься лише на марках нового зразка, які запроваджено з 1 травня 2020 року. Натомість марки попереднього зразка такого коду не містять.

- чинне законодавство дозволяє реалізацію алкогольних напоїв, маркованих марками попереднього зразка, до моменту їх повної реалізації в межах строку придатності продукції. Відтак продаж таких напоїв без зазначення штрихового коду марки у фіскальному чеку сам по собі не може вважатися порушенням;

- податковий орган не довів, що у конкретних операціях продажу Позивач був зобов`язаний відображати у фіскальному чеку рядок 9 (штриховий код марки акцизного податку). Висновки контролюючого органу ґрунтувалися виключно на даних автоматизованої системи (СОД РРО), тоді як первинні документи щодо придбання та обігу алкогольної продукції фактично не досліджувалися.

-в актах перевірки не зафіксовано, що реалізована продукція була маркована саме марками нового зразка або що її строк придатності сплив. За таких обставин висновок податкового органу про видачу розрахункових документів невстановленої форми є необґрунтованим.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України і пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

- 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Також обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Скаржник у касаційній скарзі зазначає підставами касаційного оскарження пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідач, обґрунтовуючи необхідність формування Верховним Судом відповідного висновку, посилається на дотримання ним процедури призначення та проведення перевірки (сторінки 4- 10 касаційної скарги).

Втім такі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не стали підставою для висновку судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог у відповідній частині. Рішення судів ґрунтується на інших обставинах, зокрема на недоведеності податковим органом факту порушення Позивачем вимог законодавства при відображенні реквізитів марок акцизного податку у фіскальних чеках.

Відтак наведені у касаційній скарзі аргументи щодо законності призначення та проведення перевірки фактично не стосуються мотивів, з яких суди дійшли висновку про часткове задоволення позову, а тому не спростовують правильності відповідних висновків судів попередніх інстанцій та можуть слугувати належною підставою касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог.

Вважаючи доведеним фактичне допущення Позивачем порушень податкового законодавства Відповідач у касаційній скарзі посилається на постанови Верховного Суду від 9 вересня 2024 року у справі № 280/6832/23; від 19 лютого 2025 року у справі № 280/2619/24; від 21 лютого 2025 року у справі № 280/2615/24; від 27 березня 2025 року у справі №560/15692/23; від 22 лютого 2022 року у справі № 640/4426/19; від 20 листопада 2024 року у справі № 440/9859/23; від 23 січня 2025 року у справі № 400/10461/21; від 6 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18; від 28 жовтня 2021 року у справі №802/880/18-а; від 6 вересня 2022 року у справі № 640/772/21; від 14 грудня 2022 року у справі № 640/637/19; від 7 лютого 2023 року у справі № 640/9880/19; від 8 липня 2021 року у справі № 804/5775/17.

Водночас Відповідач не посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження та, як це передбачено процесуальним законодавством, не доводить подібності правовідносин у справі, в якій подано касаційну скаргу, і у справах, на які він посилається.

За таких обставин наведені у касаційній скарзі посилання на судову практику не можуть вважатися належним правовим обґрунтуванням доводів касаційної скарги та не узгоджуються з обраною Відповідачем підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі.

Скаржник у касаційній скарзі також вказує, що підставою на касаційне оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 та пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Однак у поданій відповідачем касаційній скарзі вимоги положень пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, в сукупності з частинами другою та третьою статті 353 цього Кодексу та пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України не наведені, що свідчить про неналежне правове обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Тобто, при посиланні на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України (посилання на недослідження обставин справи) скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга не містить обґрунтовані підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову має кореспондуватись викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Касаційна скарга має містити обґрунтування неправильного застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права послідовне у взаємозв`язку із усіма висновками судів попередніх інстанцій, які стали підставою для задоволення позову та обов`язковим посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України (з наведенням обов`язкових умов у їх взаємозв`язку, передбачених для відповідної підстави).

Крім того, підстави застосування, визначені частиною другою статті 353 КАС України, передбачають направлення справи на новий розгляд, водночас прохальна частина касаційної скарги не містить такої вимоги.

Неустановлення судом обставин справи від яких, як вважає скаржник, залежить правильність вирішення спору, знаходиться у площині дослідження та оцінки судом доказів у справі, що може бути підставою касаційного оскарження, виключно передбаченою пунктом 4 частини четвертої статті 328 та відповідним пунктом частини другої статті 353 КАС України, що, скаржником, у свою чергу, не реалізовано.

Зазначене свідчить про формальний підхід скаржника до оформлення касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХВИЛЯ" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Н.Є. Блажівська