Справа № 160/15205/25
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/15205/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Білак С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/15205/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004 в повному обсязі та з 01.01.2010 по 31.12.2010;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004 в повному обсязі та з 01.01.2010 по 31.12.2010 та здійснити перерахунок пенсії з моменту звернення за перерахунком, тобто з 08.04.2025.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково, суд:

- визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до загального стажу періоду ведення підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004 в повному обсязі;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004 в повному обсязі та здійснити перерахунок пенсії з моменту звернення за перерахунком, тобто з 08.04.2025, з урахування висновків, викладених у цьому рішенні;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив;

- стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що підпунктом 2 пункту 2.1. розділу 1 Порядку №22-1 передбачено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб?єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. Згідно листа № 20954-13735/11-01/8-0400/25 від 06.05.2025 період ведення підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії з 01.01.2000 по 30.06.2000 та з 01.06.2011 по 31.05.2024 на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу та сплачених внесків. Згідно листа № 20954-13735/П-01/8-0400/25 від 06.05.2025 для зарахування інших періодів ведення підприємницької діяльності підстави відсутні. Апелянт вказав, що органи Пенсійного фонду України в своїй діяльності керуються нормами чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому повністю підтримав рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду та зазначив, що підстави для задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відсутні.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 20.06.2024 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно листа ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 08.04.2025 №32768/6/04-36-24-13-13, позивач з 21.08.1996 по 31.12.2011 перебував на обліку, як фізична особа підприємець, дані щодо системи оподаткування відсутні; з 01.01.2012 по теперішній час перебуває на обліку, як фізична особа - підприємець, платник спрощеної системи оподаткування (II група єдиного податку). Також ГУ ДПС також повідомило, що не має можливості надати інформацію щодо сплачених сум податків, зборів та єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, сплати ним фіксованої ставки податку з доходів фізичних осіб (що включав в себе внесок із соціального страхування), за період з 1994 року по 2003 рік, оскільки відповідно до ст. 269 та ст. 292 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, термін зберігання вказаних документів становить 5 років. Разом з тим, відповідно до покладених завдань, адміністрування збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який сплачувався у період до 01.10.2013 відноситься до повноважень Пенсійного фонду України.

На звернення позивача від 08.04.2025, листом від 06.05.2025 № 20954-13735/П-01/8-0400/25 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області встановило, що страховий стаж позивача, зарахований по 31.05.2024 складає 28 років 10 місяців 23 дні, з яких 4 роки 1 місяць 14 днів - додатковий стаж. Період ведення позивачем підприємницької діяльності зараховано до страхового стажу для обчислення пенсії з 01.01.2000 по 30.06.2000 та з 01.06.2011 по 31.05.2024 на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу та сплачених внесків; для зарахування інших періодів ведення підприємницької діяльності підстави відсутні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достатніх доказів, відповідно до ст.ст. 73, 74, 76 КАС України, які свідчать про те, що позивач за період з 21.08.1996 по 01.01.2004 не проводив сплату страхових внесків та до нього застосовувалися фінансові санкції як податковими органами, так і органами ПФУ. Отже, відповідачем не наведено жодних порушень з боку позивача, які б відповідно до чинного законодавства стали підставою для не зарахування до страхового стажу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004. Також суд першої інстанції зазначив, що доказів сплати страхових внесків в спірний період з 01.01.2010 по 31.12.2010 позивач не надав, такі докази в матеріалах справи відсутні, доводи пенсійного органу в цій частині належними доказами не спростовані.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування2 (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року №793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

З огляду на положення вказаних норм права законодавцем передбачена можливість зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності, при цьому, період провадження підприємницької діяльності за період з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців незалежно від сум сплачених ними страхових внесків. Для цього достатньо лише надання довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

В даному випадку факт здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 №887089, дата проведення державної реєстрації 21.08.1996.

За таких обставин належним доказом, яким підприємець може підтвердити свій стаж зайняття підприємницькою діяльністю за період з 21.08.1996 по 31.12.2003 є саме свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Водночас вказаним вище Порядком не визначено підстав (порядок) зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності позивача за період з 21.08.1996 по 01.01.1998, оскільки в цьому Порядку йдеться про зарахування періодів підприємницької діяльності до 1 травня 1993 (для спрощеної системи оподаткування) та до 01 липня 2000 року (для підприємців, які перебували на загальній системі оподаткування).

В той же час, чітко визначеною позицією законодавця є можливість зарахування до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003р., при цьому, на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не на підставі довідки про сплачені страхові внески.

Визначений період по 31 грудня 2003 року обумовлений тим, що з 01.01.2004 набрав чинність Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким вперше визначено поняття страхового стажу як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Таким чином, враховуючи те, що позивач, зокрема, здійснював підприємницьку діяльність в період до набрання чинності Законом №1058, а законодавець передбачав можливість зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності до 31.12.2013 на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, то враховуючи конституційне право особи на пенсійне забезпечення, а також приймаючи до уваги однаковий правовий статус «суб`єкта підприємницької діяльності», який існував як в період здійснення позивачем підприємницької діяльності, так і в період з 01.01.1998 (період зазначений в Законі №1058), суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності з 21.08.1996 по 01.01.2004 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В02 №887089, дата проведення державної реєстрації 21.08.1996.

Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для справи з урахуванням встановлених та доведених фактів із наведенням належних висновків та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи суду першої інстанції не покладені в основу незгоди з рішенням суду першої інстанції, що викладені в апеляційній скарзі, а тому суд апеляційної інстанції не надає їм правову оцінку.

Відтак, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/15205/25 залишити без задоволення

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2025 року в адміністративній справі №160/15205/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328-329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Сафронова

суддя С.В. Білак