Справа № 320/9658/26
Суддя: Сас Є.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

09 березня 2026 року Київ Справа № 320/9658/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Сас Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі №320/9658

за позовною заявою ОСОБА_1

до Вишневого ВДВС у Бучанському районні Київської області КМУМЮУ

Головний державний виконавець Дрижко Тетяна Миколаївна

третя особа Державна служба України з безпеки на транспорті через Відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень суб`єкта владних повноважень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з вимогами:

- Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Тетяни Миколаївни Дрижко № ВП НОМЕР_1 від 25.02.2026 року;

- Визнати протиправним дії головного державного виконавця Тетяни Миколаївни Дрижко щодо примусового списання коштів;

- Зобов`язати відповідача повернути незаконно списані кошти у сумі 18 900 грн;

- Зупинити виконавче провадження до набрання рішенням суду законної сили;

- Зобов`язати відповідача повернути виконавчий документ стягувачу (третя особа) як такий, що не відповідає вимогам ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" оскільки містить недостовірні відомості, щодо дати набрання рішенням законної сили, що суперечить ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.03.2026 концелярією суду зареєстровано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування забезпечення позову зазначено, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень і дій головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тетяни Дрижко, зокрема постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП НОМЕР_1 від 25.02.2026 року, винесеної на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті від 28.10.2025 № ОПШ030063.

Позивач зазначає, що у виконавчому документі зазначено, що постанова Державної служби України з безпеки на транспорті № ОПШ030063 від 28.10.2025 року нібито набрала законної сили 03.11.2025 року. Водночас, на думку позивача, така дата набрання законної сили не відповідає вимогам законодавства. скільки постанова була винесена 28.10.2025 року, останнім днем строку її оскарження є 07.11.2025 року включно, а отже вона могла набрати законної сили не раніше 08.11.2025 року. Таким чином, зазначення у виконавчому документі дати набрання законної сили 03.11.2025 року, на переконання позивача, суперечить вимогам законодавства та свідчить про відсутність законних підстав для відкриття виконавчого провадження.

Крім того, позивач зазначає, що він не був належним чином повідомлений про складення протоколу та винесення постанови Державної служби України з безпеки на транспорті, а також не був ознайомлений з матеріалами справи та фактично не отримував зазначену постанову. За твердженням позивача, про її існування він дізнався лише 25.02.2026 року після відкриття виконавчого провадження.

Позивач також посилається на положення статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий документ повинен містити достовірні відомості, зокрема щодо дати набрання рішенням законної сили. На думку позивача, оскільки виконавчий документ містить недостовірні відомості щодо такої дати, у головного державного виконавця були відсутні законні підстави для відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, позивач зазначає, що головним державним виконавцем було вчинено примусові виконавчі дії до спливу строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження. Зокрема, кошти були примусово списані вже 27.02.2026 року, тобто через один день після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2026 року.

З огляду на викладене, позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП НОМЕР_1 від 25.02.2026 року та дії головного державного виконавця щодо примусового списання коштів є протиправними, у зв`язку з чим просить суд визнати їх незаконними, скасувати зазначену постанову, зобов`язати відповідача повернути незаконно списані кошти у сумі 18 900 грн, а також зупинити виконавче провадження до набрання рішенням суду законної сили.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Дослідивши матеріали справи в частині, що стосується очевидності ознак протиправності рішень суб`єкта владних повноважень, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року (справа № 640/9167/19) по-перше: виходячи з процесуального закону, поряд з наявністю очевидних ознак протиправності рішення, яке оскаржується в судовому порядку, законодавець, як обов`язкову умову, для застосування заходів забезпечення позову, визначив існування, внаслідок цього, порушення прав або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням; а по-друге: значення вжитого законотворцем поняття очевидні ознаки необхідно розуміти як оціночну характеристику обставин, які сприймаються однозначно, є беззаперечними, не викликають жодних сумнівів й, не потребуючи оцінки доводів і аргументів позовної заяви, висловлених по суті спору, явно свідчать про протиправний характер адміністративного акту, який оскаржується до суду.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постанові від 11 березня 2021 року (справа № 640/23179/19), вирішуючи заяву, суд повинен проаналізувати та оцінити ці доводи заявника щодо очевидності ознак протиправності рішення та порушення прав позивача, при цьому, незважаючи на те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх якість: вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При цьому основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що доводи позивача в частині очевидної протиправності оскаржуваних рішень та дій фактично не є беззаперечними та потребують оцінки під час розгляду справи по суті спору. Тобто, встановлення наявності/відсутності підстав для прийняття оспорюваного рішення відповідача, вчинення відповідних дій, є можливим лише під час розгляду справи по суті на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі.

Таким чином, правова оцінка питань правомірності постанови, яким стягнено з ОСОБА_1 адміністративний штраф у сумі 18 900 гривень, має надаватися судом під час розгляду справи по суті за наслідками дослідження доказів, що містяться в матеріалах справи. Водночас, не розглядаючи справу по суті, не перевіряючи фактичних обставин справи та не досліджуючи докази, суд позбавлений можливості погодитись із твердженням про очевидну протиправність оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 року (справа №640/9593/20), та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що заява не містить належного та достатнього обґрунтування з приводу необхідності забезпечення позову та не містить доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, або ж вказували на наявність очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення у зв`язку із цим прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду.

Насамперед суд відзначає, що за приписами п. 5 ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Між тим, позивач просить зупинити саме виконавче провадження, що не узгоджується з зазначеними вимогами КАС України.

Водночас, як зазначено в самій заяві державним виконавцем вже звернуто стягнення на грошові кошти позивача, що свідчить про неефективність забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні.

Таким чином, підстави для вжиття заходів забезпечення позову відсутні, оскільки позивач не навів належних доводів того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 248, 256 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні клопотання про забезпечення позову - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (вручити, надати) заявнику (його представнику).

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя Сас Є.В.