Справа № 280/3849/25
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року справа 280/3849/25

Третій апеляційний адміністративний суду складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Ясенова Т.І., Головко О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 (суддя Кисіль Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зарахування стажу та призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.05.2025 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить: визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії; зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 27.06.1994 по 28.02.1995, з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998, з 01.02.1999 по 24.12.1999, з 03.05.2001 по 25.11.2001; зобов`язати призначити та виплачувати з 19.03.2025 пенсію за віком на загальних умовах відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 позов задоволений частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області №67 від 27.03.2025 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 27.06.1994 по 28.02.1995, з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998, з 01.02.1999 по 24.12.1999, з 03.05.2001 по 25.11.2001 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.03.2025; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Запорізькій області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позовних вимог. Посилається на те, що трудова книжка заповнена з порушенням Інструкції №162 та Інструкції №58. До страхового стажу не зараховано період роботи з 27.06.1994 по 28.02.1995, згідно записів трудової книжки від 01.08.1979 НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, періоди роботи по договорам в КСП «Донбас» з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998 та з 01.02.1999 по 24.12.1999, оскільки не значиться підстава прийняття на роботу та звільнення, не зараховано період роботи з 03.05.2001 по 25.11.2001, оскільки зазначена дата наказу про звільнення з роботи 13.04.2001, що не відповідає даті звільнення.

Переглядаючи справу колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 09.03.2025 звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на загальних умовах відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №67 від 27.03.2025 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. До страхового стажу не зараховано період роботи з 27.06.1994 по 28.02.1995, згідно записів трудової книжки від 01.08.1979 НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи, періоди роботи по договорам в КСП «Донбас» з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998 та з 01.02.1999 по 24.12.1999, оскільки не значиться підстава прийняття на роботу та звільнення, не зараховано період роботи з 03.05.2001 по 25.11.2001, оскільки зазначена дата наказу про звільнення з роботи 13.04.2001, що не відповідає даті звільнення.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 від 29.07.1993, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Вказані відповідачем обставини, не можу бути підставою для виключення спірного періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (установи) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.05.2022 у справі №120/1089/19-а.

Також, слід врахувати правову позицію, викладену Верховний Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 19.12.2019 у справі №307/541/17, згідно якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідно записів зазначеної трудової книжки, у спірні періоди, позивачка працювала, з 27.06.1994 по 28.02.1995 в Акціонерному товаристві відкритого типу «Донецьке виробниче-торгівельне підприємство «Донбас» по трудовому контракту в цеху №2 термообробником швейних виробів по 4 розряду, записи в трудовій книжці №5, 6; в КСП «Донбас» Мар`їнського району з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998 та з 01.02.1999 по 24.12.1999 на посаді сезонної робітниці; з 03.05.2001 по 25.11.2001 в Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «Костянтинівське» на посаді сезонної робітниці, записи в трудовій книжці №17, 18.

Період роботи з 01.02.1999 по 24.12.1999, з 03.05.2001 по 25.11.2001 підтверджується сплатою страхових внесків за відповідні періоди відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за Формою ОК-5 від 22.01.2025.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного захисту прав позивачки, необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди її роботи з 27.06.1994 по 28.02.1995, з 25.04.1997 по 18.11.1997, з 04.04.1998 по 04.10.1998, з 01.02.1999 по 24.12.1999, з 03.05.2001 по 25.11.2001 та повторно розглянути її заяву про призначення пенсії від 19.03.2025.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.12.2025 без змін.

Постанова набирає законної сили з 10.03.2026 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя А.В. Суховаров

судді Т.І. Ясенова

судді О.В. Головко