Справа № 420/29554/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Радчук А.А., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника відповідача від 04.02.2026 року про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу посправі №420/29554/25, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу.

Ухвалою суду від 26.01.2026 року закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

04.02.2026 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача, в якій останній просить, на підставі ст.ст. 132, 134, 139 КАС України стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, , за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

18.02.2026 року до суду від Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області надійшли заперечення на заяву представника відповідача від 04.02.2026 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у яких заявник просить відмовити у задоволенні клопотання в повному обсязі.

Заперечуючи щодо стягнення витрат на правничу допомогу, позивач посилається на ст. 140 КАС України, відповідно до якої у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача. Позивач зазначив, що в даному випадку задоволення позову відповідачем (у розумінні ст. 140 КАС України) відбулось саме після подання позовної заяви, оскільки відповідач не повідомив позивача про сплату штрафу.

Крім того, позивачем зауважено, що представником відповідача не доведено факту понесення відповідачем витрат на правову допомогу.

Розглянувши заяву представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу та заперечення на неї, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.ч. 4-7 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7-9 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У заяві від 04.02.2026 року, зазначаючи розмір судових витрат, представник відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу визначив у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником відповідача були надані наступні докази (у копіях):

договір про надання правничої (правової) допомоги № 1410-25 від 14.10.2025, згідно з п. 5.1. якого за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується виплатити Адвокату гонорар, розмір якого сторони погоджують окремою угодою;

додаток № 1 від 14.10.2025 до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 1410-25 від 14.10.2025, пунктом 2 якого сторони погодили розмір гонорару Адвоката (фіксовану суму) 5 000,00 грн.;

акт приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2026.

Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг від 30.01.2026, адвокатом надано такі послуги: Надання Клієнту правової допомоги щодо захисту інтересів Клієнта у суді першої інстанції по справі №420/29554/25 за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення штрафу.

Відповідно до ч. 10 ст. 139 КАС України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Статтею 45 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) узгодження умов примирення, спрямованих на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до обставин даної справи позивач звернувся до суду з даним позовом, заявивши позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 5083,00 грн. При цьому, підставою звернення до суду із позовом у даній справі стало невиконання відповідачем Рішення про порушення законодавства про рекламу № 116 від 29 травня 2025 року, відповідно до якого вирішено: за недотримання встановлених законом вимог щодо змісту реклами

1. Накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі п`ять тисяч вісімдесят три гривні 00 копійок

2. Зобов`язати ФОП ОСОБА_1 у 15-денний строк після отримання рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу сплатити в установленому порядку штраф у визначеному розмірі до державного бюджету.

3. Рекламодавцю (виробнику, розповсюджувачу реклами) протягом 3 робочих днів після сплати штрафу письмово повідомити орган державної влади або його територіальний орган, який наклав штраф, зазначивши номер та дату платіжного доручення, за яким сплачено штраф.

Під час розгляду справи представником відповідача було надано до суду платіжну інструкцію №1035 від 05.06.2025 року про сплату штрафу, у зв`язку з чим останній просив закрити провадження у справі.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 28.08.2025 року, тобто після здійснення такої оплати.

Поряд з цим, як вказує позивач, жодного повідомлення про сплату штрафу із зазначенням номера та дати платіжного доручення відповідач не здійснив, чим не виконав у повному обсязі вимоги Рішення про порушення законодавства про рекламу № 116 від 29 травня 2025 року. За таких обставин, за відсутності відомостей про сплату штрафу внаслідок неповного виконання рішення позивач був змушений звернутись до суду.

Сторона відповідача твердження позивача щодо неповідомлення про сплату штрафу не спростовує.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача, що задоволення позову відповідачем (у розумінні статті 140 КАС України) відбулось саме після подання позовної заяви.

Таким чином, з огляду на те, що представник відповідача у своїй заяві не довів наявність необґрунтованих дій Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, що стосуються звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення штрафу, враховуючи задоволення позову відповідачем після подання позовної заяви, та здійснення представником відповідача захисту інтересів клієнта у суді першої інстанції лише шляхом направлення до суду копії платіжної інструкції щодо сплати штрафу, датованою раніше дати укладення договору про надання правової допомоги, керуючись ч.10 ст.139 та ст. 140 КАС України, правові підстави для стягнення відповідних витрат на користь відповідача за рахунок позивача відсутні.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №420/29554/25.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 140, 143, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача від 04.02.2026 року про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу по справі №420/29554/25 - відмовити.

Порядок і строки оскарження ухвали визначаються ст.ст. 293, 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 256 КАС України.

Суддя А.А. Радчук