Справа № 460/8/25
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2026 року

м. Київ

справа №460/8/25

адміністративне провадження № К/990/1601/26

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Уханенка С.А., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 460/8/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Північно-західного апеляційного господарського суду, судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни, у якому просив:

- визнати подання судді Павлюк І.Ю. від 04 грудня 2024 року про звільнення з посади помічника судді безпідставним та необґрунтованим, наказ керівника апарату Північно- західного апеляційного господарського суду № 459-ос/к від 04 грудня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Північно-західного апеляційного господарського суду з 05 грудня 2024 року відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України за поданням судді - протиправним;

- скасувати наказ керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду № 459-ос/к від 04 грудня 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника Північно-західного апеляційного господарського суду із займаної посади з 05 грудня 2024 року відповідно до пункту 9 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України за поданням судді;

- поновити ОСОБА_1 на посаді помічника судді Північно-західного апеляційного господарського суду;

- стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду середній заробіток за вимушеного прогулу за увесь час після звільнення до фактичного поновлення на роботі;

- стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду компенсацію за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням;

- стягнути з Північно-західного апеляційного господарського суду моральну шкоду в сумі 126 283,8 гривень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, Судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання судді протиправним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

16 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд ухвалою від 06 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 460/8/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації та моральної шкоди, повернув особі, яка її подала.

12 січня 2026 року до Верховного Суду надійшла вдруге касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просив скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 460/8/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації та моральної шкоди залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України, а також зазначення виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та надання копій уточненої касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині надання касаційної скарги у нові редакції касаційну скаргу буде повернуто.

16 лютого 2026 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали від 28 січня 2026 року від позивача надійшла уточнена касаційна скарга.

Так, імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Перевіркою змісту поданої уточненої касаційної скарги установлено, що в обґрунтування пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає про відсутність висновків Верховного Суду щодо питань законності підстав для звільнення помічника судді, визначених у пункті 12 Положення про помічника судді, затвердженого рішенням Ради суддів України № 21 від 18 травня 2018 року, проте, заявник наводить аргументи, оцінку яким вже було надано Верховним Судом в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху від 28 січня 2026 року.

З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Разом з цим скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 та 2 частини другої статті 353 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження судових рішень.

З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Щодо посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, Суд зазначає наступне.

Так, за змістом пункту 2 частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Однак, у тексті касаційної скарги відсутні обґрунтування щодо підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 2 частини другої статті 353 КАС України, проте, як убачається зі змісту указаної скарги, заявник наводить обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини другої статті 353 КАС України, на підставі чого Верховний Суд робить висновок про невизначеність заявника касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Таким чином, за встановлених обставин, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для відкриття касаційного провадження, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Суд звертає увагу на те, що у випадку посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження, необхідно навести порушені судами норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи в сукупності з обґрунтуванням підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Поряд з цим, згідно з ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судового рішення є підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що спір між сторонами стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для позивача.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Суд зауважує, результат вирішення кожної подібної справи залежить виключно від індивідуальних обставин спору та різного в кожному конкретному випадку об`єму доказів. А отже, вирішення однієї справи з такої категорії не буде мати визначального значення для решти випадків. Таким чином, обставини, на які посилається скаржник, не свідчать про наявність такого критерію як "суспільний інтерес".

Одним з механізмів забезпечення Верховним Судом єдності судової практики є можливість виняткового (екстраординарного) касаційного перегляду судових рішень, ухвалених у справах незначної складності, у тому разі, якщо заявник належно обґрунтує, що його касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункту "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України).

Питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Водночас, скаржник не наводить аргументів, які б свідчили про значну кількість оскарження таких рішень у подібних справах та не зазначає в чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин скаржником не обґрунтовано.

Також представником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

Поряд з цим, Верховний Суд звертає увагу автора касаційної скарги, що твердження про те, що «у даній справі сформовано підхід, який потенційно дозволяє судді ініціювати звільнення помічника без будь-якої законної мотивації та доказів, з підстав не передбачених законом, позбавляє керівника апарату суду можливості перевіряти обґрунтованість подання, нівелює механізми судового контролю за діями суб`єктів владних повноважень, що є порушенням принципу верховенства права та породжує цілу систему аналогічних порушень, які стосуватимуться помічників та працівників апаратів усіх судів України» не підтверджене належними та допустимими доказами, а відтак, Суд відхиляє указані доводи.

Тому, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

Водночас, Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Проте, твердження скаржника про те, що справа становить для нього виняткове значення (підпункт "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України) не підтверджене належними доказами та не обґрунтоване обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів.

Такі посилання автора касаційної скарги мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, а тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що визначені підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судове рішення, постановлене у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відтак, касаційна скарга не містить обґрунтувань щодо наявності одного з випадків визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 28 січня 2026 року про залишення касаційної скарги без руху.

Тобто, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року у справі № 460/8/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, судді Північно-західного апеляційного господарського суду Павлюк Ірини Юріївни про визнання подання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації та моральної шкоди- повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді А.Г. Загороднюк
В.М. Сколов С.А. Уханенко