Справа № 560/1845/25
Суддя: Слободонюк М.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1845/25

Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В.

Суддя-доповідач: Слободонюк М.В.

09 березня 2026 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Слободонюка М.В.

суддів: Кузьмишина В.М. Канигіної Т.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 24 від 30.12.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності згідно запису в трудовій книжці, а саме: з 06.08.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 15.10.1992, та з 11.09.1996 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 30.12.2004 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 05.03.2024 ОСОБА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно зі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення. Оскільки з 22.06.2023 припинено дію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995, відтак, починаючи з цієї дати відсутні правові основи врегулювання відносин у зазначеній сфері.

Крім того, відповідач зазначив, що оскільки позивач звернувся до Головного управління з заявою про призначення пенсії за віком 24.12.2024, зобов`язання суду першої інстанції щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 05.03.2024, на думку апелянта, є безпідставним та необґрунтованим.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 25.12.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області із заявою для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування при досягненні 60 років.

У подальшому, згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (із змінами) (далі Порядок № 22-1) після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

За результатами розгляду такої заяви та поданих документів рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.12.2024 року № 24 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки необхідний страховий стаж визначений ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 31 рік.

У рішення зазначено, що у разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті. право на призначення пенсії за віком після досягнення 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року від 24 до 34 років; після; досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 01 січня 2029 року по 31 грудня 2029 року необхідно не менше 15 років страхового стажу.

Згідно поданих документів і враховуючи дані індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 складає 21 рік 08 місяців 11 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи в Республіці Білорусь з 06.08.1990 по 31.12.1991, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчено печаткою на відтиску якої назва підприємства зазначена білоруською мовою та потребує перекладу, а також в матеріалах електронної пенсійної справи відсутнє особисте повідомлення заявника про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Республіки Білорусь;

- період роботи з 01.01.1992 по 15.10.1992, оскільки організація в якій працював заявник розташована на території РФ;

- період роботи з 11.09.1996 по 15.10.1992, оскільки організація в якій працював заявник розташована на території РФ;

- період роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, оскільки організація в якій працював заявник розташована на території РФ та відсутня інформація про сплату внесків до Пенсійного фонду зазначеної держави.

Вказано, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи в Республіці Білорусь з 06.08.1990 по 31.12.1991 необхідно надати переклад печатки державною мовою, а також зазначити в заяві інформацію про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення Республіки Білорусь.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав із цим позовом.

Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що усі записи в трудовій книжці підписані уповноваженими особами та завірені печатками. Водночас, судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності трудової книжки позивача, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії. Суд виснував, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо періодів роботи позивача на території РФ та Республіки Білорусь, суд першої інстанції зазначив, що трудовий стаж, набутий на території однієї з держав-учасниць Угоди, визнається іншою державою, а необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць, приймаються на території держав-учасниць без легалізації; права громадян, набуті згідно з положеннями Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Відтак, суд дійшов висновку, що періоди трудової діяльності позивача , а саме: з 06.08.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 15.10.1992, та з 11.09.1996 по 31.12.2003, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування періоду роботи до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 30.12.2004, суд першої інстанції вказав, що міжнародними угодами було визначено взаємне зарахування стажу роботи, набутого у країні учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення Головного управління в Хмельницькій області №24 від 30.12.2024 про відмову у призначенні пенсії належить скасувати та, як наслідок, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача спірні періоди роботи та прийняти рішення про призначення пенсії за віком з 05.03.2024.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою вищезазначеної статті Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Відповідно до абзаців 1, 2, 4 пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, з викладених правових норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи відповідного стажу роботи, є трудова книжка, а за відсутності записів в ній - уточнюючі первинні документи.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 листопада 2025 року у справі №560/129/24.

Як встановлено з матеріалів справи, звертаючись до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії від 25.12.2024, для підтвердження трудового стажу позивачем надано трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Втім рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 30.12.2024 №4 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в 31 рік, оскільки підтвердженим за висновками пенсійного органу є страховий стаж в 21 рік 4 місяці 5 днів.

Так, зі змісту трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , виданої 29.06.1985, судом встановлено наявність записів про періоди роботи в Республіці Білорусь:

- запис №5 з 06.08.1990 по 01.01.1992 роки на посаді інженера-технолога технологічного бюро розробки та супроводу техпроцесів НВА відділу головних технологій Молодечненського виробничого творчого об`єднання. Білоруське товариство інвалідів по зору, наказ №330 від 03.08.1990 року:

- запис №7 з 01.01.1992 по 15.10.1992 на посаді начальника дільниці з переробки пластмас у Молодечненському виробничому творчому об`єднанні. Білоруське товариство інвалідів по зору, за рішенням вищої за рівнем організації (№ 63 від 27.11.1991 року), наказ № І -к від 03.01.1992 року, скріплені печаткою та підписом відповідальної особи/

Також містяться записи про роботу у РФ:

- запис №17 з 11.09.1996 року по 30.12.2004 року прийнятий на роботу Товаристві з обмеженою відповідальністю ФЕНКС комерційним директором, наказ №І278-в від 30.12.2004, скріплено печаткою із підписом директора.

Надаючи оцінку обставинам, які слугували підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частиною першою, другою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Отже, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Водночас, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід враховувати Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року, Угода 1) та Угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (Угода припинила дію 4 липня 2023 року, Угода 2).

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (яка була чинною на час виникнення спірних відносин; далі Угода) пенсійне забезпечення громадян держав учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Приписами статті 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Положеннями статті 3 Угоди також визначено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року (яка була чинною на час виникнення спірних відносин) трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Частиною другою статті 4 Угоди Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.

На час роботи позивача як в РФ так і в Республіці Білорусь Україна була учасником Угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних відносин.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Кабінет Міністрів України постановою від 29 листопада 2022 року № 1328 постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29 грудня 2022 року № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2001 року № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19 червня 2023 року.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10 січня 2023 року, яке цього ж дня було опубліковане у Офіційному віснику України, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України 19 червня 2023 року.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що позивач працював на території РФ та Республіки Білорусь до набрання чинності Закону України від 1 грудня 2022 року № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (який набрав чинності 23 грудня 2022 року) її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 06.08.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 15.10.1992 та з 11.09.1996 по 31.12.2003 на території РФ та Білорусії.

Не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії і припинення участі РФ в Угоді, адже такий стаж ним набутий до прийняття відповідних нормативних актів.

Посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 6 листопада 2023 року у справі № 560/764/21, колегія суддів обґрунтовано не бере до уваги, оскільки у зазначених справах предметом розгляду було зарахування до страхового стажу періодів роботи після 1 січня 2004 року, що відрізняється від обставин цієї справи.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відсутності підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004, колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі № 620/3530/22, відповідно до якого відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації та неможливість їх підтвердження не є самостійною підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи, набутого на підприємствах РФ, за умови його підтвердження належними та допустимими доказами, зокрема записами трудової книжки.

Судом також враховано, що 27.01.2025 позивач подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заяву, в якій повідомив про неотримання пенсії на території інших держав, а також надав нотаріально засвідчений переклад трудової книжки з російської та білоруської мов на українську.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 06.08.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 15.10.1992, з 11.09.1996 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.12.2004.

Відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 24 від 30.12.2024 правомірно скасовано судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 05.03.2024, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як уже наголошувалося вище, статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні № 24 від 30.12.2024 пенсійним органом підтверджено позивачу страховий стаж в 21 рік 8 місяців 11 днів.

Водночас, з урахуванням правової оцінки, наданої судом, до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди роботи з 06.08.1990 по 31.12.1991, з 01.01.1992 по 15.10.1992, з 11.09.1996 по 31.12.2003 та з 01.01.2004 по 30.12.2004, що у сукупності свідчить про наявність понад 31 року страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Таким чином в позивача наявні умови (вік понад 60 років та стаж понад 31 рік, які є достатніми для призначення йому пенсії за віком.

В той же час щодо дати, з якої позивачу необхідно призначити пенсію, то колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення такої пенсії з 05.03.2024 з огляду на таке.

Строки призначення (перерахунку) пенсії визначені статтею 45 Закону № 1058-IV.

Згідно із п. 1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків - пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Відповідно до п. 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

При надходженні документів про страховий стаж протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, пенсія призначається у строк, визначений абзацом другим пункту 1 частини першої статті 45 Закону. Якщо документи не будуть подані у зазначений строк, вважається, що особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Судом встановлено, що позивач досяг пенсійного віку 23.01.2024. Проте, заява про призначення пенсії, за наслідками розгляду якої відповідачем прийнято оскаржуване рішення, подана позивачем до територіального органу Пенсійного фонду 25.12.2024, тобто поза межами тримісячного строку, визначеного ст. 45 Закону №1058.

За таких обставин, в силу вимог п. 1 ч.1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія позивачу підлягає призначенню з дня звернення із заявою, тобто з 25.12.2024.

Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що попередня заява позивача про призначення пенсії від 05.03.2024, була реалізована та за її наслідками органом Пенсійного фонду приймалося відповідне рішення. А оскільки спірні правовідносини у цій справі пов`язані із розглядом заяви позивача від 25.12.2024, тому і строки призначення пенсії мають обраховуватися від факту подання саме цієї заяви.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком з 05.03.2024.

Отже, враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 25.12.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги наведене, рішення суду першої інстанції належить частково скасувати та прийняти у відповідній частині нове рішення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 05.03.2024.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.12.2024.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Слободонюк М.В.

Судді Кузьмишин В.М. Канигіна Т.С.