Справа № 538/831/23
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

09 березня 2026 р.Справа № 538/831/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. у справі № 538/831/23

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 повернуто без розгляду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

На зазначену ухвалу суду ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 у справі № 538/831/23. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 у справі № 538/831/23 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги , Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області, Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди та витребувано з Полтавського окружного адміністративного суду справу № 538/831/23.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026, з урахуванням ухвали суду від 09.03.2026 про виправлення описки, залишено без задоволення клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції. Закінчено підготовку до розгляду адміністративної справи. Адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 у справі № 538/831/23 призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду.

04.03.2026 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до Другого апеляційного адміністративного суду додаткові пояснення у справі, які містять заяву про відвід головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. від розгляду апеляційної скарги у справі № 538/831/23, а також заперечення щодо ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026, що були зареєстровані 05.03.2026.

У зв`язку із перебуванням судді-доповідача у відрядженні в період з 04.03.2026 по 08.03.2026, розгляд заяви про відвід здійснюється у перший робочий день після повернення з відрядження.

В обґрунтування поданої заяви про відвід суддів позивач зазначив, що колегія суддів у складі головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. не відповідає критерію компетентного суду, встановленого ст. 6 КАС України та ст.7 КАС України, ст.3, 8 , 55 Конституції України.

Також заявник посилається на наявність обставин, що викликають у нього обґрунтований сумнів у неупередженості колегії суддів, а саме:

- свідоме ігнорування ч. 1 ст. 311 КАС України, що виражається в твердженні, що письмове провадження можливе за відсутності клопотань сторін про розгляд за їх участю, зазначаючи, що ним заявлялось клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, тому умова для призначення розгляду справи в порядку письмового провадження відсутня;

- ігнорування ч. 5 ст. 262 КАС України, відповідно до якої письмове провадження можливе за відсутності клопотань сторін про протилежне, акцентуючи увагу на наявності клопотання про розгляд справи за участю сторін в режимі відеоконференції;

- маніпулятивність у застосуванні ч. 6 ст. 262 КАС України, вказуючи, що системний аналіз ст. 259, 260 та 262 КАС України доводить, що зазначений механізм відмови у розгляді справи в судовому засіданні створений для відповідача за умови, якщо позивач просив про письмове провадження;

- викривлення практики ЄСПЛ та порушення принципу змагальності (ст. 9 КАС України), що позбавляє можливості заявника брати участь у дебатах, ставити запитання, наводити усні доводи, що нівелює саму суть змагального процесу.

Сукупність перелічених обставин викликає у заявника сумнів у неупередженості та об`єктивності колегії суддів. У таких діях суду він убачає наявність ознак того, що колегія прямо чи опосередковано зацікавлена у негативному для позивача результаті розгляду справи.

Водночас у поданих додаткових поясненнях ОСОБА_1 висловлено свої заперечення щодо ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 в частині відмови у задоволенні клопотання про відеоконференцію та призначення справи до письмового розгляду. У зв`язку з чим заявник просить суд: задовольнити заяву про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді П`янової Я.В., суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. від розгляду справи № 538/831/23; скасувати ухвалу суду від 03.03.2026 в частині відмови у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження; призначити справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін та забезпеченням участі заявника в режимі відеоконференції; розгляд відводу провести за участі позивача, заявника відводу, з дотриманням прав людини та застосуванням принципу верховенства права, у режимі ВКЗ через Лохвицький районний суд; звернути увагу, що призначений адвокат Тимохіна Л.Г., яка є представником системи БПД, своїх представницьких функцій не виконує зовсім; залучити для подальшого розгляду справи як представника (захисника прав людини) Уповноваженого з прав людини Верховної Ради України: матеріали розгляду заяви про відвід направити до Вищої ради правосуддя для відкриття дисциплінарного провадження.

Щодо заявленого ОСОБА_1 клопотання про розгляд заяви про відвід за участю позивача, заявника відводу, з дотриманням прав людини та застосовуючи принцип верховенства права, в режимі ВКЗ через Лохвицький районний суд, колегія суддів зауважує на таке.

Відповідно до частини восьмої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Зважаючи на викладене, клопотання позивача про розгляд заяви про відвід за участю позивача в режимі відеоконференції не кореспондує з приписами ч.8 ст. 40 КАС України, яка встановлює порядок розгляду заяви про відвід судді або в письмовому провадженні, або за ініціативою суду та виключає можливість звернення зацікавленої сторони з відповідним клопотанням до суду.

У цій справі суд не вбачає підстав для вирішення питання про відвід у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Дослідивши доводи поданої позивачем заяви, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений відвід є необґрунтованим, з огляду на таке.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У зв`язку із цим суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручання, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд уважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа "Білух проти України", заява №33949/02) обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

1) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність; вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

2) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Так, особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Проаналізувавши аргументи, на яких ґрунтується заява про відвід головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для їх відводу від розгляду апеляційної скарги у справі № 538/831/23, оскільки ОСОБА_1 не навів жодного факту прояву цими суддями поведінки, яка могла б свідчити про їх упередженість чи безсторонність, а також не зазначив обставин, що вказували б на їхню пряму чи опосередковану заінтересованість у результаті розгляду справи № 538/831/23.

Як убачається з заяви ОСОБА_1 про відвід суддів, її доводи фактично зводяться до незгоди позивача з процесуальними діями суддів та постановленим ними процесуальним рішеннями у цій справі, а саме з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026.

У свою чергу, згідно з приписами частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, такі доводи заявника не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не свідчать про упередженість чи небезсторонність суддів, а також про їх пряму чи опосередковану заінтересованість у результаті розгляду цієї справи.

Щодо доводів позивача про позбавлення його можливості брати участь у судових дебатах, ставити запитання та наводити усні доводи, що, на його думку, нівелює саму суть змагального процесу, суд апеляційного інстанції зазначає, що такі доводи є безпідставними з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, у даному випадку в апеляційному порядку переглядається ухвала суду першої інстанції, якою клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду (п. 3 ст. 294 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Ураховуючи, що нормами КАС України прямо передбачено апеляційний перегляд оскаржуваної позивачем ухвали в порядку письмового провадження, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції та призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Колегія суддів також вважає безпідставними вимоги ОСОБА_1 про скасування ухвали суду від 03.03.2026 в частині відмови у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження та призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін та забезпеченням участі заявника в режимі відеоконференції, і зазначає, що нормами КАС України не передбачено права суду апеляційної інстанції скасовувати постановлену ним ухвалу.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що нормами КАС України не передбачено направлення матеріалів розгляду заяви про відвід до Вищої ради правосуддя.

Отже, доводи, викладені у заяві про відвід суддів, є суб`єктивними, ґрунтуються виключно на незгоді заявника з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2026 та побудовані на його припущеннях, які не підтверджуються жодними доказами і не свідчать про упередженість чи необ`єктивність суддів.

Водночас колегія суддів наголошує, що незгода заявника з процесуальним рішенням або діями суду, у розумінні імперативних приписів ч. 4 ст. 36 КАС України, не є підставою для відводу.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. у результаті розгляду цієї справи, або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів в їх неупередженості, із змісту доводів заяви про відвід не вбачається.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. 27, 28, 29, 30, 31, 40, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів Другого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді П`янової Я.В. та суддів Русанової В.Б., Бегунца А.О. у адміністративній справі № 538/831/23 необґрунтованим.

Передати справу № 538/831/23 для вирішення питання про відвід іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя П`янова Я.В.
Судді Русанова В.Б. Бегунц А.О.