Справа № П/320/303/20
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2026 року Київ № П/320/303/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби Україи з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби Україи з безпеки на транспорті, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.12.2019 № 165309.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про безпідставність застосування до нього штрафів оскаржуваними постановами з огляду на те, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні закону. Водночас, відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту підчас перевезення несуть саме перевізники. Також, як стверджує позивач, відповідачем було порушено процедура проведення вантажно-габаритного контролю, а зі змісту складених за наслідками перевірок актів неможливо встановити характеристик зважувального обладнання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача усунути зазначені у мотивувальній частині ухвали недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 залучено до участі у справі у якості співвідповідача Державну службу Україи з безпеки на транспорті.

Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки подало до суду відзив на позовну заяву, в якому стверджує про необґрунтованість позовних вимог та просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів відповідач посилається на те, що в ході проведення габаритно-вагового контролю на повірених належним чином засобах вимірювальної техніки було встановлено, що ОСОБА_1 виконував вантажні перевезення з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм. Крім того, позивач не надав своїх заперечень, пояснень та доказів до моменту винесення оскаржуваних постанов, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому посилається на відсутність на дату перевірки методики зважування саме сипучих вантажів, відповідачем не було повідомлено про розгляд справи щодо нього. Зауважує, що відповідачем не було проведено повторне зважування не зважаючи на прохання позивача та не було надано документів про повірку використаного при зважуванні габаритно-вагового комплексу.

Державна служба Україи з безпеки на транспорті подала відзив на позовну заяву, де вказує, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Міністерством економічного розвитку, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, Державна служба України з безпеки на транспорті наполягає, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.12.2019 № 165309 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню.

Розглянувши позовну заяву, відзиви відповідачів на позов, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем. Видами діяльності позивача за КВЕД є: 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку отримав постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу за порушення абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону України від 05.04.2001 №2344-III "Про автомобільний транспорт", а саме від 02.12.20190 №165309 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 8 500, 00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її оскарження.

Відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Згідно з п. 4 цього Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, серед іншого, здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському, електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України від 05.04.2001 №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон від 05.04.2001 №2344-ІІІ), Закон України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII (далі - Закон 30.06.1993 №3353-XII), Закон України, "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 №2862-IV (далі - Закон від 08.09.2005 №2862-IV), Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №671 від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879), Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР України №1306), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. №1567 (далі - Порядок №1567).

Частиною другою статті 29 Закону №3353-XII передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Статтею 33 Закону №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ст. 5 Закону від 05.04.2001 №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону від 05.04.2001 №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначається Порядком №1567.

Згідно з п. 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Статтею 48 Закону від 05.04.2001 №2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ст. 60 Закону від 05.04.2001 №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, як зазначено в абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону від 05.04.2001 №2344-III, відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до автомобільних перевізників.

Отже, в межах розгляду цієї справи суд вважає визначальним встановлення факту того, чи є позивач перевізником в розумінні положень Закону №2344-III, адже основні доводи позивача полягають саме в тому, що відповідач оскаржуваною постановою протиправно застосував адміністративно-господарський штраф до неналежного суб`єкта правопорушення.

У ст. 1 Закону від 05.04.2001 №2344-III вказано, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Згідно з ст. 33 Закону від 05.04.2001 №2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону від 05.04.2001 №2344-III, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником вантажного автомобіля марки MAN, модель TGS, 18.440 (спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е), державний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 17.01.2019 з напівпричепом Kogel, модель SNCO 24 (спеціалізований напівпричіп - спеціалізований н/пр. - контейнеровоз - Е), державний номер НОМЕР_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Між ОСОБА_1 (Орендодавець) і ТОВ «Вітал Транс Агро» (Орендар) 25.01.2019 було укладено Договір оренди транспортних засобів без екіпажу №3.

Згідно з п. 1.1. даного договору Орендодавець надає Орендареві у тимчасове користування транспортні засоби, а саме: спеціалізований вантажний сідловий тягач - E MAN TGS 18.440, державний номер НОМЕР_1 , з загальним напівпричепом Kogel SNCO 24, державний номер НОМЕР_3 . Строк дії договору до 31.12.2019.

Також сторони склали акт приймання-передачі вказаних транспортних засобів від 25.01.2019, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове володіння наступне майно, яке належить орендодавцю: автомобіль марки (моделі): MAN TGS 18.440, спеціалізований вантажний сідловий тягач - Е; державний номер: НОМЕР_1 ; рік випуску: 2009; колір кузова: білий; номер шасі (кузов, рама): НОМЕР_5 . Напівпричіп марки (моделі): Kogel SNCO 24, загальний напівпричіп н/пр.-бортовий-тентований; державний номер: НОМЕР_3 ; рік випуску: 2008 рік; колір кузова: сірий; номер шасі (кузов, рама): НОМЕР_6

17.10.2019 інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, відповідно до направлення на перевірку №009661 від 14.10.2019, на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинкх, місцях посадки та висадки пасажирів, тоянках таксі і транспортних засобів в місцях навантаження і розвантаження, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422, співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, був зупинений транспортний засіб марки MAN TGS 18.440 FMX, номерий знак НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel SNCO 24, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

За результатами здійснення габаритно-вагового контролю вказаного транспортного засобу, який перевозив кукурудзу, було встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 12 т при нормативно допустимому - 11 т.

Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить талон зважування від 17.10.2019.

Таким чином, відповідно до частини 4 пункту 4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області було складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №044807 від 17.10.2019.

На підставі пункту 6 Порядку №422, у зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області, було складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №035585 від 17.10.2019.

Зі змісту акту №035585 слідує, що зазначений вантажний автомобіль із напівпричепом, керований водієм ОСОБА_1 , 17.10.2019 було зупинено співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області (автодорога Київ - Одеса 210 км +150 м) та встановлено повну масу тонн: нормативно допустима - 44 т, фактична - 42,45 т; відстань між осями - 3,8 м - 5,6 м - 1,3 м - 1,3 м. Осьові навантаження: нормативно допустиме - 11 т/11 т/24 т; фактичне - 6,45 т/12 т/24 т.

Враховуючи те, що відповідно до акту проведення перевірки №178204 ОСОБА_1 допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% відповідальність за яке передбачена абзацом 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», заступником начальника Київського міжрегіонального управління Укртраснбезпеки прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.12.2019 №165309 у розмірі 8 500,00 грн.

З викладеного слідує, що зазначений транспортний засіб та напівпричіп під керуванням водія ОСОБА_1 на момент проведення габаритно-вагового контролю перебував у законному користуванні автомобільного перевізника ТОВ «Вітал Транс Агро» на умовах оренди, який і використовував його у своїй господарській діяльності для здійснення перевезень.

При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчили про те, що укладені між позивачем і ТОВ «Вітал Транс Агро» Договір оренди транспортних засобів визнаний недійсним в судовому порядку, а тому в силу вимог статей 73-74 КАС України вони є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами того, що позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону від 05.04.2001 №2344-III, а посадові особи відповідача діяли без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття оскаржуваних рішень.

Крім того, суд враховує приписи ч. 1 ст. 50 Закону від 05.04.2001 №2344-III, згідно з якими договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Отже, виходячи з проаналізованих норм права та встановлених обставин справи, суд погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки, позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону від 05.04.2001 №2344-III.

Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 09.08.2019 у справі №806/1450/16, який в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковим для застосування.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 8 вказаного Положення передбачено, що Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідачем у справі є Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (територіальний орган Укртрансбезпеки), який в силу норм КАС України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 840,80 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 17.10.2019 №035585.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51, ) судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.