Справа № 752/24545/25
Суддя: Хоменко В. С.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/84/26
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 березня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 5731198 від 16.09.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП; справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП відносно нього - закрити за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

На обґрунтування вказаного позову, позивач зазначає, що 16.09.2025 року близько 23:50 год, він, повертаючись додому, рухався по вул. Петропавлівській де без належних підстав був зупинений працівниками поліції.

Позивач зауважує, що на запитання про повідомлення причини зупинки, працівники поліції почали спілкуватися з них в грубій формі і вести себе агресивно.

Також ОСОБА_1 вказує, що перед наданням посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію на транспортний засіб, він повторно, в коректній формі попросив працівників поліції повідомити про причини зупинки, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», нащо працівники поліції вийняли його з автомобіля і повідомили про затримання, зазначивши, що він перебуває в розшуку, та повезли його до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також ОСОБА_1 вказує, що працівники поліції, з`ясувавши, що ним не порушено мобілізаційних приписів відпустили його з ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомивши, що будуть приймати постанову по справі про адміністративне правопорушення про, начебто, ненадання ним посвідчення водія.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що не погодився із цим і заявляв клопотання про залучення захисника, та про розгляд справи не у місці зупинки, а також про те, що права та обов`язки йому не роз`яснено, після чого виник ще більший конфлікт під час якого один з працівників поліції вдарив його.

При цьому, позивач вказує, що після прийняття постанови працівники поліції залишили його біля ІНФОРМАЦІЯ_1 , звідки він був госпіталізований до медичного закладу, а також повідомив за телефоном 102 про вказані події, та наразі ним готуються заяви про вчинення злочину та проведення службового розслідування.

За викладених обставин, позивач вважає, що під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення істотно порушені його права та інтереси, а оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить позов задовольнити.

Ухвалою від 04.11.2025 року після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі. Судовий розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

19.11.2025 року від представника Департаменту патрульної поліції на адресу суду надійшов відзив з додатками на вказаний адміністративний позов, у якому ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 16.09.2025 року о 00:40 год в поле зору екіпажу автопатруля потрапив транспортний засіб позивача, який мав зовнішні ознаки пошкодження та рухався в період комендантської години, через що був правомірно зупинений поліцейськими; нагрудним відеореєстратором зафіксовано декілька вимог працівника поліції до позивача пред`явити водійські документи, однак останній відмовився пред`явити посвідчення водія на законну вимогу поліцейського; неможливість ознайомлення позивача з відеозаписом із службової бодікамери на місці зупинки не є обставиною, що виключає факт скоєння правопорушення; поліцейські під час розгляду справи не перешкоджали позивачу в реалізації права на отримання правової допомоги.

Відповідно до вимог ст. ст. 19,257 КАС України справа за адміністративним позовом розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою серії ЕНА № 5731198 від 16.09.2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що позивач 16.09.2025 року о 00:59 год у м. Києві на вул. Петропавлівська, 2, керував транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 , та під час зупинки не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним транспортним засобом, чим порушив п. 2.4. «а» ПДР України, не пред`явив реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вважаючи оскаржувану постанову відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач через представника - адвоката Цермолонського І.М., звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Також п.п. 1.1,1.9 ПДР встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пп. «а», «б», «ґ» п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. п. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених уп. 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як встановлено ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що відповідно до законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно підвідомчості відносяться ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до п. 9 розд. ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 № 1408/27853, поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч. 1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Стаття 217 КУпАП визначає, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені КУпАП, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Позивач зазначає, що відносно нього протиправно складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1ст. 126 КУпАП.

В свою чергу, із наданого відеозапису з нагрудної бодікамери поліцейського вбачається, що на неодноразові вимоги поліцейського надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу позивачем відповідних документів надано не було.

Разом з тим, судом не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено обставин того, що на численні вимоги працівника патрульної поліції позивач все ж таки пред`явив документи, визначені п. 2.1 ПДР України, а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. У позовній заяві позивач лише зазначає, що перед наданням таких документів він попросив повідомити про причину зупинки.

Позивачем, в порушення вимог ст. 71 КАС України до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови.

Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор відреагував на адміністративне правопорушення, встановив причини та умови, що сприяли вчиненню даного порушення відповідно до ст. 245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП.

Разом з тим, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення досліджено та встановлено інспектором, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та відповідно до норм чинного законодавства вмотивовано було винесено постанову серії ЕНА № 5731198 від 16.09.2025 року.

Що стосується посилань позивача на відсутність причини зупинки його транспортного засобу відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», то суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису, на ньому зафіксовано факт початку спілкування поліцейського з позивачем, який представився, пред`явив службове посвідчення та назвав причину зупинки: пошкоджений транспортний засіб - крило автомобіля.

Відповідно до п. 31.1. ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Доводи позивача про те, що працівники поліції не повідомили причини зупинки є безпідставними, адже останні виявили пошкодження транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , в зв`язку із чим зупинили його, про що й повідомили позивача.

Посилання позивача на відео, що його транспортний засіб не має жодного пошкодження, є лише його припущенням, яке жодним доказом не підтверджено.

При цьому, з відеозапису дійсно вбачається невідповідність переднього лівого крила автомобіля позивача, як мінімум - наявна відсутність накладної смуги, що кріпиться на бічну частину крило, що може бути наслідком, в тому числі й механічного пошкодження вказаного зовнішнього кузовного елемента.

Отже, працівники поліції мали законні підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач.

Також працівниками поліції повідомлено позивача про розгляд справи відносно нього за ч. 1ст. 126 КУпАП, а під час розгляду справи ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, про що свідчить оглянутий відеозапис, не дивлячись на відсутність підпису позивача у відповідній частині оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що позивач мав можливість користуватися телефоном, отримувати юридичну допомогу адвоката чи іншого фахівця в галузі права, надати свої пояснення та заявляти клопотання.

Доводи позивача про те, що йому відмовлено в залученні захисника, спростовуються оглянутим відеозаписом.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 14.03.2018 року в справі № 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Крім того, ст. 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Натомість відповідачем повністю доведено, що винесена постанова про адміністративне правопорушення є законною та обґрунтованою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порушення позивачем ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1ст.126 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами.

Позивач заперечив, що вчиняв правопорушення, однак відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, надав докази правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5731198 від 16.09.2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не підлягає скасуванню.

Крім того, підтверджень щодо інших неправомірних дій працівників поліції, викладених ОСОБА_1 в позовній заяві останнім також не надано.

Керуючись ст. ст. 2, 48, 77, 241-246, 255 КАС України ст. 9, 17, 18, 33, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд,-,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.С. Хоменко