Справа № 420/42725/25
Суддя: Казанчук Г.П.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/42725/25
перша інстанція: суддя Марин П.П.,

повний текст судового рішення

складено 16.01.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-головуюча Казанчук Г.П.

суддів Градовського Ю.М., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року у справі № 420/42725/25 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову ВП №78173042 від 19.11.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачеві.

Повертаючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано на розгляд суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про неможливість сплатити судовий збір та вжиття послідовних та вичерпних заходів для сплати судового збору за подання позовної заяви а також не подано клопотання про поновлення строку звернення до суду

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до оцінки дій позивача та не з`ясував, чи були вчинені дії, спрямовані на усунення недоліків, та чи існували об`єктивні перешкоди для їх усунення.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не оцінив пропорційність застосованого процесуального наслідку та фактично позбавив апелянта доступу до правосуддя.

Апелянт звертає увагу на неврахування судом першої інстанції того факту, що позивачем було вчинено дії, спрямовані на існування об`єктивних обставин, (воєнний стан, службові обов`язки, перебування в зоні бойових дій, обмеження доступу до документів тощо), які унеможливлювали своєчасне усунення недоліків, а також відсутність фінансування з боку Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Рух справи в апеляційній інстанції:

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

УСТАНОВИВ:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову ВП №78173042 від 19.11.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Ухвалою суду від 31.12.2025 року адміністративний позов залишено без руху та позивачу надано час для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документу про сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн, а також клопотання про поновлення строку звернення до суду через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Ухвалу від 31.12.2025 року направлено позивачу 01.01.2026 року, отже відлік десятиденного строку розпочався 02.01.2026 року, а останній день 12.01.2026 року, оскільки 11.01.2026 це неділя.

На виконання ухвали від 31.12.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано клопотання від 09.01.2026 року, в якому позивач просив:

1. Звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір ІНФОРМАЦІЯ_2 сплату судового збору.

2. У разі відмови у звільненні від сплати судового збору - відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору, або зменшити його розмір.

3. У разі відмови у відстроченні сплати судового збору - розстрочити сплату судового збору.

4. У разі відмови у розстроченні судового збору - зменшити розмір судового збору та надати термін для його сплати.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи військовою установою, не має власних доходів і здійснює видатки лише в межах бюджетних асигнувань, затверджених Міністерством оборони України. З метою забезпечення сплати судового збору тимчасово виконуючий обов`язки помічника начальника відділу з правової роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 капітаном ОСОБА_1 06.01.2026 підготовлено рапорт про необхідність сплати судового збору у сумі 2422,40 грн у термін до 09.01.2026 р. із зазначенням реквізитів для перерахування та проханням доручити фінансово-економічній службі здійснити оплату. Витяг із заявки на асигнування бюджетних коштів підтверджує, що потребу в коштах для сплати судового збору по оскарженню постанови по ВП №78173042 включено до заявки та направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. 08.01.2026 позивачем подано заяву про неможливість надати доказ сплати судового збору у визначений Ухвалою від 31.12.2025 термін. Однак станом на сьогодні фінансування для сплати судового збору не отримано. Причини затримки пов`язані з тим, що через дії відповідача щодо стягнення виконавчих зборів ІНФОРМАЦІЯ_3 фактично позбавлений можливості здійснювати видатки на сплату судових зборів та виконання судових рішень. ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. надсилає постанови про стягнення виконавчого збору до органів казначейства для виконання, без стягнення основного боргу, унаслідок чого Казначейство списує кошти лише на виконавчий збір. Лист Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області від 20.10.2025 свідчить, що на виконанні перебувають виконавчі документи про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_4 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на загальну суму 732905,60 грн. Надходження коштів на рахунки ІНФОРМАЦІЯ_4 є періодичними та не перекривають зазначену суму, а усе, що надходить, автоматично списується Казначейством для погашення виконавчого збору, хоча пункт 10-2 Перехідних положень Закону України Про виконавче провадження прямо забороняє стягнення виконавчого збору під час дії воєнного стану. За таких умов ІНФОРМАЦІЯ_3 об`єктивно не має можливості самостійно та вчасно перерахувати судовий збір. Позивач ужив усіх необхідних заходів для отримання коштів, але їх фактичне спрямування на інші обов`язкові платежі позбавляє можливості виконати ухвалу суду у визначений строк.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови повернуто позивачеві.

Однією з підстав для повернення позовної заяви, стало неподання заяви про поновлення строку звернення до суду.

З приводу вказаного, колегія суддів зауважує наступне.

У позовній заяві зазначено, що 25.11.2025 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (альтернативно по тексту ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач) від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР УЗПВР у Херсонській обл., відповідач) надійшла, зокрема, але не виключно, постанова ВП №78173042 державного виконавця про накладення штрафу про накладення штрафів в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення.

09.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 , не погоджуючись із правомірністю 28-ми постанов, звернувся з позовною заявою про визнання їх протиправними.

19.12.2025 Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_5 до ВПВР УЗПВР у Херсонській обл. про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу повернуто позивачу.

Реалізуючи своє право на повторне звернення до суду, позивач 25.12.2025 (через шість днів) подав вказаний позов до суду. На підтвердження вказаного позивачем до матеріалів позову долучена копія ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2025 у справі 420/41088/25.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказані обставини не були досліджені судом першої інстанції, проте і позивачем з приводу вказаних обставин не була подана заява про поновлення строку звернення до суду.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1-3 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому ст.171 цього Кодексу.

Приписи пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1-2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами частини 1 статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин 1,2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно із частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Оскаржувана постанова про накладення штрафу №78173042 датована 19.11.2025 та отримана позивачем 25.11.2025. Проте, до суду позов подано 25.12.2025 року.

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_6 звернувся до суду з пропуском строку звернення до суду.

Колегія суддів зауважує, що як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду справи, апелянтом не було заявлено жодного доводу щодо поважності причин пропуску строку звернення із позовом до суду. Натомість, апеляційна скарга за своїм змістом містить прояв емоційного невдоволення судовим рішенням.

Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, суд виходить з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Під час вирішення питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, що слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання адміністративного позову здійснюється судом першої інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на звернення до суду.

Так, аргументи позивача зводяться до фінансової неспроможності сплатити судовий збір, що не залежить від волевиявлення позивача.

Із цього приводу апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постановах від 25.01.2024р. у справі №460/43834/22 і від 4.06.2025р. у справі №380/12793/24, акцентував увагу на тому, що обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з Державного бюджету України, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на апеляційне оскарження у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та, відповідно, підставою для поновлення зазначеного строку.

Судова колегія вважає вищевказані висновку застосовними до обставин даної справи.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку апріорі не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватися принципів належного врядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, установлених нею ж.

Отже, обставини справи не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку на звернення до суду із адміністративним позовом.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом та про відсутність поважних причин для його поновлення.

Щодо доводів апелянта, що позивачем було вчинено дії, спрямовані на існування об`єктивних обставин, (воєнний стан, службові обов`язки, перебування в зоні бойових дій, обмеження доступу до документів тощо), які унеможливлювали своєчасне усунення недоліків, а також відсутність фінансування з боку Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», апелянт зобов`язаний сплачувати судовий збір.

Згідно із частиною 1 статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Колегія суддів зазначає, що у разі, якщо бюджетна установа діє як суб`єкт владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати судового збору.

Крім того, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити відповідне фінансування державних органів, які позбавляються пільг щодо сплати судового збору.

Так, на виконання ухвали від 31.12.2025 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано клопотання, в якому позивач просить:

1. Звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір ІНФОРМАЦІЯ_2 сплату судового збору.

2. У разі відмови у звільненні від сплати судового збору - відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору, або зменшити його розмір.

3. У разі відмови у відстроченні сплати судового збору - розстрочити сплату судового збору.

4. У разі відмови у розстроченні судового збору - зменшити розмір судового збору та надати термін для його сплати.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції зазначає, що зі змісту клопотання заявника не вбачається, що наведені підстави є достатніми для його задоволення. Періодичний, обмежений характер фінансування установи не може бути підставою для звільнення або відстрочення сплати судового збору, встановленого законом.

Будь-яких доказів на підтвердження заявленого клопотання апелянтом до суду не надано, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для його задоволення.

Для звільнення або відстрочення сплати судового збору повинні бути в наявності відповідні правові підстави, в іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 в справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Щодо посилання апелянта на введення воєнного стану, що на його думку є підставою для невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, суд наголошує, що як питання відстрочення сплати судового збору так і питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку.

Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, а тому відповідно позовна заява підлягала поверненню.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 у справі № 420/42725/25 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко