Справа № 380/25173/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року ЛьвівСправа № 380/25173/23 пров. № А/857/1409/26
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Мандзія О.П.,

суддів Гудима Л.Я., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гепфель А.А.,

від позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача Холявка І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/25173/23 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя в 1-й інстанції Кузан Р.І.,

дата ухвалення рішення 26.11.2025,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту судового рішення 05.12.2025,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) 27.10.2023 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі апелянт відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), у якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/ НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач у 2021 році отримав дохід внаслідок ліквідації іноземних компаній NET SOFT PLUS LTD та NETWORK SOFTWARE LIMITED, що відображено у декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік. Позивач вважає, що має право не включати до складу оподатковуваного доходу за 2021 рік такий дохід відповідно до підпункту 1 пункту 14 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Так, в серпні 2022 року позивачем подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік. Одночасно з податковою декларацією позивачем подано заяву у довільній формі про звільнення таких доходів від оподаткування із зазначенням характеристик отриманого доходу. До заяви долучено відповідні підтверджуючі документи на 27 аркушах. Однак, відповідач за результатами камеральної перевірки безпідставно зазначив про заниження позивачем податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в результаті ліквідації компанії NET SOFT PLUS LTD та компанії NETWORK SOFTWARE LIMITED, оскільки ним до податкової декларації долучені документи іноземною мовою без належним чином оформленого їх перекладу на українську мову.

Позивач вважає, що при проведенні камеральної перевірки відповідач вийшов на межі визначених законодавством повноважень, здійснивши аналіз наявних у позивача документів, що передбачено виключно в межах проведення документальної перевірки. Також позивач зазначає, що положеннями Податкового кодексу України та іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язковість нотаріального засвідчення перекладу документів, доданих до заяви про застосування пільги відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з урахуванням чого у позивача відсутній законодавчо встановлений обов`язок нотаріального засвідчення перекладу документів, доданих до заяви про звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 у цій справі задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 апеляційні скарги Головного управління ДПС у Львівській області та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 та ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 без змін.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.05.2025 у цій справі касаційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2025 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2025 позов задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №12163/13-01-24-11/ від 30.05.2023; стягнуто з Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 13420,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає вказане судове рішення таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за наслідками камеральної перевірки податкової декларації ОСОБА_2 про майновий стані доходи за 2021 рік встановлено, що разом із вказаною декларацією, заявою про звільнення від оподаткування доходу отриманого у зв`язку з ліквідацією 2-х іноземних юридичних осіб NET SOFT PLUS LTD та NETWORK SOFTWARE LIMITED подано ще додатки на 27 аркушах іноземною мовою та, у наслідку, встановлено порушення вимог підпункту 1 та 2 пункту 14 підрозділу І розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року (рядок 18.1 декларації) на суму - 23 387 364,28 гривень.

Апелянт вказав, що при проведенні перевірки, наслідки якої оформлені відповідним актом від 12.04.2023 використано дані декларації про майновий стан доходи за 2021 рік №25447 від 10.08.2022 з додатками та встановлено факт допущення помилок при декларуванні та неможливість застосування пільг із сплати податків.

Як встановлено в акті перевірки та не заперечується позивачем при поданні декларації надано документи складені англійською мовою, та на них відсутні будь-які відмітки апостилю, а також відсутній переклад

Наголосив, що відсутність перекладу документів на українську мову та відсутність фінансової звітності іноземної юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансового обліку, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією ( припиненням) іноземної юридичної особи передбаченої абз. «б» пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не дає можливості застосувати платником податків пільги, а саме звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України.

Таким чином, надання податкової декларації разом із доданими до неї матеріалами (у тому числі рішеннями, звітами, свідоцтвами, банківськими виписками тощо) - у перекладі державною мовою - є не просто формальною вимогою, а обов`язком платника податків, що випливає з конституційних принципів державної мовної політики.

Своєю чергою, іноземні документи, які не містять перекладу українською мовою, не можуть визнаватися такими, що створюють юридичні наслідки у сфері оподаткування, особливо у питанні застосування податкових пільг.

При цьому дослідження додатків наданих позивачем до декларації співвідноситься з п. 41.6 ст. 46 Податкового кодексу України, яка вказує, що додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною

Камеральна перевірка, хоч і є формою безвиїзного контролю, включає аналіз усіх складових декларації, включно з додатками. Платник податків, подаючи до декларації документи, сам ініціює їх дослідження, а тому не може згодом стверджувати про недопустимість їх оцінки контролюючим органом. Проте обов`язковою умовою для такої оцінки є дотримання встановлених законодавством вимог до мови документів вони мають бути українською або мати належний переклад. Таким чином, у межах камеральної перевірки податковий орган має як право, так і обов`язок дослідити всі додатки до декларації, але лише ті документи, які відповідають вимогам законодавства можуть мати юридичну силу та бути підставою для прийняття рішень.

Крім викладеного, відповідач вказав, що під час проведення контролюючим органом камеральної перевірки платник податків має право подати уточнюючу декларацію (розрахунок) за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом, лише до отримання ним акта камеральної перевірки

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що покликання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права зводяться до незгоди з оцінкою доказів та правовими висновками суду, що не є порушенням норм процесуального права в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України. Щодо неправильного застосування норм матеріального права, відповідач також не навів конкретного аналізу того, яку саме норму матеріального права суд першої інстанції застосував неправильно або не застосував взагалі, та яким чином це призвело до помилкового вирішення спору.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що висновок контролюючого органу про заниження податкового зобов`язання у сумі 23 387 364,28 грн сформовано не внаслідок арифметичного/логічного контролю показників декларації, а як наслідок невизнання права позивача на податкове звільнення, передбачене пунктом 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з мотивів, що (за позицією ДПС) документи до декларації подані іноземною мовою без перекладу/легалізації та, нібито, не подано документів щодо вартості майна відповідно до фінансової звітності. Суд першої інстанції прямо звернув увагу, що відсутність перекладу долучених документів стала фактично єдиною підставою для висновку ДПС про заниження зобов`язання.

При цьому, «невідповідності» у рядках декларації, на які посилається відповідач, не є самостійними арифметичними помилками, а є похідними від неправильної правової позиції контролюючого органу щодо (не)застосування податкової пільги. За наявності пільги такі суми не повинні включатися до загального річного оподатковуваного доходу, а отже, не може бути і підстав для донарахування 18% ПДФО, розрахованого ДПС

Судом першої інстанції належно досліджено обставини щодо виконання позивачем умов пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Позивач наголосив, що камеральна перевірка за своєю сутністю є формою арифметичного та логічного контролю показників звітності, тоді як перевірка правомірності застосування пільги, оцінка достатності підтвердних документів, встановлення достовірності показників і з`ясування обставин отримання доходу належать до предмета документальної перевірки.

Суд першої інстанції зазначив, що перелік документів, якими підтверджується вартість отриманого доходу, не є вичерпним, а визначальним для застосування пільги є зміст поданих документів, а саме - наявність у них відомостей про характеристики іноземної юридичної особи, факт її ліквідації та вартість активів (доходу), сформовану на підставі фінансової звітності. При цьому, матеріали справи містять комплекс документів, достатніх для підтвердження умов пільги.

Фактично ж відповідач використав відсутність перекладу як єдину та визначальну підставу для відмови у застосуванні пільги та донарахування податкових зобов`язань, не навівши при цьому жодного нормативного обґрунтування, яке б прямо випливало з приписів Податкового кодексу України

Отже, покликання відповідача в апеляційній скарзі щодо неможливості врахування документів, поданих іноземною мовою без перекладу та легалізації, є спробою підмінити вимоги Податкового кодексу України загальними положеннями мовного та міжнародно-приватного законодавства.

Крім того, вважає, що судом першої інстанції надано повну та належну оцінку підставам, порядку та обставинам проведеної камеральної перевірки позивача.

Щодо питання подання чи неподання уточнюючої декларації, то таке не впливає на оцінку законності дій контролюючого органу та не спростовує мотивів і висновків судового рішення.

Апелянт просив скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.12.2025 у справі №380/25173/23 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив вимоги такої задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами, що долучені до матеріалів справи, що позивач 10.08.2022 подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік реєстраційний №25447, де в рядку 10.7 вказав суму доходів, отриманих з джерел за межами України, в розмірі 2 119 715,97 грн (заробітна плата, отримана за межами України), а в рядку 12 вказав загальну суму річного доходу в розмірі 129 929 801,58 грн (дохід від ліквідації іноземних юридичних осіб). В графі 6 та 7 рядка 10.7 податкової декларації позивач вказав суму податків/зборів, що підлягає сплаті самостійно: податок на доходи фізичних осіб 381548,87 грн, військовий збір 31795,74 грн. Однак, в рядку 13 «Загальна сума податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб» (графа 6 рядка 10) позивач вказав суму 132 049 517,55 грн. В рядку 18.1 податкової декларації позивачем вказано суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків 381 548,87 грн, а в графі 19.1 суму податкових зобов`язань з військового збору, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків 1980742,70 грн.

Додатками №1 та №2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік ОСОБА_2 подав заяви довільної форми про звільнення від оподаткування суми доходів, отриманої від ліквідації іноземних юридичних осіб. В заявах позивач вказав, що в 2021 році внаслідок ліквідації (припинення) іноземних юридичних осіб NET SOFT PLUS LTD (зареєстрована у 2016 році) та NETWORK SOFTWARE LIMITED (зареєстрована у 2006 році) позивач отримав:

- 185 113,24 євро, що за курсом НБУ становило 5 537 551,51 грн (185 113,24*29,9144);

- 4 577 637 доларів США, що за курсом НБУ становило 124 392 250,07 грн (4 577 637*27,1739).

З цих сум отриманого доходу позивачем 28.02.2022 та 01.03.2022 сплачено військовий збір в розмірі 1,5%, що становить 83 063,27 грн та 1 865 883,75 грн відповідно.

Разом з цими додатками до податкової декларації позивачем подано складені іноземною мовою копії документів, якими підтверджено отримання доходу від ліквідації іноземних юридичних осіб. Зокрема: (the following documents attached), certificate of incorporation; good standing certificate; management accounts report; bank statement; resolution of the director; plan of dissolution; liquidators report; resolution of the liquidator; request to dissolve; certificate of dissolution.

В квітні 2023 року посадовою особою відповідача проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік фізичної особи ОСОБА_2 . За наслідками камеральної перевірки складено акт від 12.04.2023 №8350/13-01-24-11/ (далі - акт перевірки).

У висновках акта перевірки вказано про порушення позивачем вимог підпункту 1 та 2 пункту 14 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, підпункту 164.1.20 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року (рядок 18.1 декларації) на суму 23 387 364,28 гривень.

В акті перевірки зазначено, що відсутність перекладу документів на українську мову та відсутність фінансової звітності іноземної юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансового обліку, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи передбаченої абз. «б» пункту 14 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України не дає можливості застосувати платником податків пільги, а саме звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Інших порушень перевіркою не встановлено.

Акт перевірки надісланий позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернувся на адресу податкового органу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/, згідно з яким на підставі пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 171.2 статті 171, підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 й пунктів 1 та 2 пункту 14 підрозділу І розділу ХХ Податкового кодексу України ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування» на суму 23 387 364,28 грн.

Листами від 30.06.2023 позивач подав до Головного управління ДПС у Львівській області завірені копії документів іноземних компаній NET SOFT PLUS LTD та NETWORK SOFTWARE LIMITED з перекладом з англійської мови на українську мову.

В цих заявах позивач також вказав, що документи, пов`язані з ліквідацією іноземних юридичних осіб, він намагався подати до податкового органу ще весною 2022 року. Однак, у зв`язку з війною та призупиненням роботи податкового органу такі документи подані разом з податковою декларацією про майновий стан і доходи. Податки в повному обсязі сплачені ним в лютому та березні 2022 року.

Акт перевірки та спірні податкові повідомлення-рішення надіслані позивачу листом відповідача №2384/6/13-01-24-11 від 14.08.2023.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивач 22.09.2023 подав до контролюючого органу письмові заперечення та копії документів, які супроводжені перекладом українською мовою, а саме:

- Certificate of Incorporation dated 12.07.2006/Свідоцтво про реєстрацію компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- Certificate of Good Standing dated 22/06/2020 apostilled/Свідоцтво про належний статус компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- Certificate of Incumbency dated 06/02/2018 apostilled/Свідоцтво про державну реєстрацію, склад учасників та органів управління компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- Certificate of Incorporation dated 21/10/2016/Свідоцтво про реєстрацію компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD);

- Certificate of Good Standing dated 28/03/2019 apostilled/Свідоцтво про належний статус компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD);

- Certificate of Incumbency dated 22/05/2020 apostilled/Свідоцтво про державну реєстрацію, склад учасників та органи управління компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD);

- Resolution of the sole Director dated 30/11/2021/Постанова директора компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) від 30.11.2021 про розподіл активів компанії на користь ОСОБА_3 ;

- Plan of Dissolution of NETWORK SOFTWARE LIMITED dated 30/12/2021/ Проект закриття компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) від 30.12.2021, згідно якого директором компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) Козловим Олександром прийнято проект закриття компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- UBOs letter re assets disposal dated 30/12/2021 НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED)/ Лист бенефіціара компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) про розподіл активів від 30.12.2021;

- Written Resolution of the Director НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) dated 30/12/2021 / Письмова постанова директора компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- UBS Statement (NETWORK SOFTWARE LIMITED) dated 30/12/2021 (account closed)/ виписка з банківського рахунку UBS з рахунку компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) від 30.12.2021 року (закриття рахунку);

- UBS Statement for the period 01/0121-10/12/2021 / виписка з банківського рахунку UBS з рахунку компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) за період з 01.01.2021 - 10.12.2021;

- Management Accounts for the period ended 31/12/2019/ фінансова звітність (управлінський звіт) НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період до 31.12.2019;

- Management Accounts for the period ended 31/12/2020/ фінансова звітність (управлінський звіт) НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період до 31.12.2020;

- Management Accounts for the period ended 24/12/2021/ фінансова звітність (управлінський звіт) НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період до 24.12.2021;

- Liquidators Report dated 30/12/2021/ Звіт ліквідатора. Повідомлення про завершення діяльності та ліквідації компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) від 30.12.2021;

- Certificate of Dissolution dated 15/02/2022 apostilled/ Свідоцтво про закриття (ліквідацію) компанії НЕТВОРК СОФТВЕР ЛІМІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED) від 15.02.2022;

- Resolution of the sole Director dated 12/11 2021/ постанова директора компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD) віл 12.11.2021 про розподіл активів компанії на користь ОСОБА_3 ;

- Plan of Dissolution dated 23/12/2021/ Проект закриття компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD) від 23.12.2021;

- Written Resolution of the Director dated 23/12/2021/ Письмова постанова директора НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NEl SOF F PLUS LTD) від 23.12.2021, згідно якої вирішено схвалити доданий Проект закриття;

UBOs letter re assets disposal dated 23/12/2021/ Лист бенефіціара компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SON PLUS LTD) від 30. 12.2021 про розподіл активів;

- Bank of Cyprus Statement for the pcriod 30/10-30/11/2021/ Виписка з банківського рахунку Банку Кіпра за період до 30.10. -30.11.2021;

- Management Accounts for the pcriod ended 31/12/2019 - фінансова звітність (управлінський звіт) НЕЇ СОФТ 11ЛЮС ЛТД (NET SOF T PLUS LTD) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період 31.12.2019;

- Management Accounts for the period ended 31/12/2020 - фінансова звітність (управлінський звіт) НЕТСОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період 3112.2020;

- Management Accounts for the period ended 31/12.-2021 - фінансова звітність (управлінський звіт) НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD) складена відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності за період 31.12.2021;

- Liquidators Report dated 23/12/2021/ Звіт ліквідатора. Повідомлення про завершення діяльності компанії NET SOFI PLUS LTD. №163.648 від 23.12.2021;

- Certificate of Dissolution dated 21/01/2022 apostil led Свідоцтво про закриття (ліквідацію) компанії НЕТ СОФІ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD) від 21.01.2022;

- Банківська виписка з рахунку про зарахування на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів внаслідок ліквідації компанії НЕТ СОФТ ПЛЮС ЛТД (NET SOFT PLUS LTD);

- Банківська виписка з рахунку про зарахування на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів внаслідок ліквідації компанії НЕТВОРК СОФТВЕР Л1МІТЕД (NETWORK SOFTWARE LIMITED);

- Уточнююча Податкова декларація про майновий стан і доходи за 2021 рік подана 22.09.2023 разом з заявою про звільнення доходів від оподаткування, отриманих від ліквідованої юридичної особи (декларація та заява подана з додатками через електронний кабінет платника податку).

Крім цього, позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/.

Рішенням від 13.10.2023 №30468/6/99-00-06-01-03 Державна податкова служба України залишила скаргу позивача без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/- без змін.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що копії документів, складених англійською мовою, були долучені позивачем до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік. Їх переклад поданий позивачем в червні 2023 року податковому органу після проведення камеральної перевірки. Однак, внаслідок їх аналізу, з`ясовано, що такі містять всю необхідну інформацію, необхідну для застосування пільги по оподаткуванню, передбаченої пунктом 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про доведення позивачем права на звільнення від оподаткування отриманого доходу. Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач неправомірно не врахував подані позивачем документи відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З позиції суду першої інстанції, відсутність перекладу долучених позивачем документів є фактично єдиною підставою для висновку в акті перевірки про заниження позивачем податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 23 387 364,28 грн.

Крім того, всупереч вимогам положень п. 76.1 ст. 76 Податкового кодексу України, на підставі лише відомостей податкової звітності позивача, відповідач протиправно відобразив в акті камеральної перевірки відомості про відсутність у платника податків фінансової звітності іноземної юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансового обліку, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи.

Отже, відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення за результатами проведення камеральної перевірки порушив спосіб реалізації владних управлінських функцій.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що в акті перевірки відповідач не навів, а до матеріалів справи не надав жодних доказів, які б надавали підстави вважати, що застосовуючи визначене вимогами пункту 14 підрозділу І розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України право податкового звільнення від оподаткування доходу, отриманого в 2021 році внаслідок ліквідації іноземної компанії, позивач свідомо, умисно та цілеспрямовано допустив порушення вимог податкового законодавства, а його дії з використання вищевказаного права не мали іншої мети, крім як занизити податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що нараховані оскарженим рішенням.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/ визнано протиправним та скасовано, як таке, що не відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає таке.

Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції та направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 зазначив, що під час нового розгляду справи необхідно всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.

Апеляційна скарга ґрунтується на трьох основних тезах:

- документи, подані іноземною мовою без перекладу державною мовою (а також без належного посвідчення іноземних документів за позицією скаржника), не можуть бути враховані, тому пільга за п. 14 підр. 1 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не застосовується;

- з огляду на дію воєнного стану та посилання на пп. 69.2 Податкового кодексу України до 01.08.2023, то камеральна перевірка була єдиною дозволеною формою податкового контролю, її предмет охоплює також додатки до декларації, тому контролюючий орган був обмежений аналізом поданих платником даних без можливості виходити за межі камеральної;

- уточнююча декларація може бути подана лише до отримання акта камеральної перевірки, а подані після вручення акта уточнення та документи правомірно не враховані.

Заперечення платника податків базуються на таких доводах:

- п.1 4 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України не встановлює переклад державною мовою та/або легалізацію (апостиль) іноземних документів як матеріально-правову умову застосування податкової пільги; тому сама по собі відсутність перекладу/легалізації не є підставою для відмови в пільзі та донарахування податку на доходи фізичних осіб (далі також ПДФО);

- контролюючий орган, мотивуючи донарахування «відсутністю перекладу» та «відсутністю підтвердження МСФЗ/вартості на дату рішення», фактично здійснив оцінку обставин, які можуть встановлюватися лише в межах документальної перевірки, тобто вийшов за межі камеральної та підмінив її «прихованою» документальною перевіркою без гарантій, передбачених Податковим кодексом України; у зв`язку з цим оскаржене податкове повідомлення-рішення (далі також ППР), прийняте на підставі таких висновків, не відповідає критерію законності та обґрунтованості.

Зі змісту постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.05.2025 у справі №380/25173/23 убачається, що Верховний Суд скасував рішення судів попередніх інстанцій, зокрема через те, що ними не було надано належної оцінки доводам контролюючого органу. Серед іншого, контролюючий орган посилався на необхідність врахування вимог щодо державної мови/перекладу та належного оформлення документів (із посиланням на ст. 10 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», Положення №88), а також заперечував висновок судів про те, що заперечення на акт перевірки та переклади документів були подані до прийняття ППР. Верховний Суд окремо звернув увагу на хронологію: ППР прийнято 30.05.2023, тоді як заперечення на акт, за даними матеріалів справи, подані 22.09.2023, у зв`язку з чим обставини були встановлені судами неповно/неправильно і справа підлягала новому розгляду.

Таким чином, ключовими для вирішення справи є такі питання:

1) чи встановлює п. 14 підрозд. 1 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України переклад державною мовою та/або апостиль/легалізацію іноземних документів як матеріально-правову умову застосування звільнення, передбаченого цією нормою?

2) чи охоплює предмет камеральної перевірки перевірку правомірності застосування платником податків звільнення/пільги шляхом оцінки первинних та інших додаткових документів; чи такі питання можуть встановлюватися лише в межах документальних перевірок?

3) чи подавав платник податків заперечення на акт перевірки та переклади документів до прийняття ППР, і який вплив має цей факт на оцінку законності ППР у цій справі?

Вирішуючи викладені питання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З уваги на ці приписи процесуального закону судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

При цьому, якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

У контексті цитованих приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка має забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Законом України від 14.07.2020 №786-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» підрозділ 1 розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України доповнено пунктом 14, який з урахуванням змін та доповнень внесених Законом України 15.06.2021 №1539-ІХ, викладено в такій редакції:

тимчасово до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб за 2020-2021 податкові (звітні) періоди не включаються доходи у вигляді доходів у грошовій та/або іншій майновій формі, отримані внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи платником податків:

1) акціонером (учасником, партнером, пайовиком, засновником, контролюючою особою) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи у разі дотримання усіх таких умов:

а) процедура ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи розпочата не раніше 1 січня 2020 року та завершена не пізніше 31 грудня 2021 року;

б) платник податків подав до контролюючого органу одночасно з податковою декларацією за відповідний податковий (звітний) рік складену в довільній формі заяву про звільнення таких доходів від оподаткування із зазначенням характеристик отриманого майна та ліквідованої (припиненої) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, а також документи, що містять відомості про вартість отриманого майна, відповідно до фінансової звітності іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи;

в) іноземну юридичну особу або іноземне утворення без статусу юридичної особи було створено на підставі правочину або закону іноземної держави (території) не пізніше 23 травня 2020 року або було зареєстровано не пізніше 23 травня 2020 року відповідно до законодавства іноземної держави (території) у випадку, якщо відповідно до законодавства такої іноземної держави (території), регуляторних вимог та/або документів, що регулюють діяльність (особистого закону) такої іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, така особа (утворення) підлягає реєстрації у відповідній державі (території);

2) кінцевим бенефіціарним власником (контролером) від номінального утримувача (номінального власника) у розумінні пункту 103.3 статті 103 цього Кодексу за умови дотримання вимог підпунктів «а» - «в» підпункту 1 цього пункту. При цьому платник податків додатково до відомостей та документів, передбачених у підпункті «б» підпункту 1 цього пункту, зобов`язаний надати документи, що підтверджують отримання таких доходів від номінального утримувача (номінального власника) у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи.

Щодо доходів у грошовій формі, отриманих внаслідок ліквідації (припинення) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи платником податків - акціонером (учасником, партнером, пайовиком, засновником, контролюючою особою) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, проводяться всі заходи щодо встановлення джерел походження таких доходів відповідно до законодавства у сфері фінансового моніторингу.

Апеляційний суд відзначає, що з аналізованого вище Акта перевірки, видно, що ГУ ДПС у Львівській області встановлено порушення позивачем вимог підпунктів 1 та 2 пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі також ПК України), підпункту 164.2.20 пункту 164.2 статті 164, пункту 171.2 статті 171 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету самостійно платником податків за результатами звітного (податкового) року (рядок 18.1 ПД) на суму 23387364,28 грн.

До наведених вище висновків контролюючий орган дійшов у зв`язку з відсутністю перекладу документів на українську мову та відсутністю фінансової звітності іноземної юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансового обліку, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи передбаченої підпунктом «б» підпункту 1 пункту 14 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, що не дає можливості застосувати платником податків пільги, а саме звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 14 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України.

Отож, доводи контролюючого органу стосувались можливого невиконання платником податків вимог підпункту «б» підпункту 1 пункту 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, як матеріально-правової передумови для звільнення передбаченого цією нормою.

Із аналізу підпункту «б» підпункту 1 пункту 14 підрозділу розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України убачається, що платник податків для того, щоб скористатись податковою пільгою, передбаченою нормою пункту 14 подає до контролюючого органу такі документи:

1) податкову декларацію за відповідний (звітний) рік;

2) заяву в довільній формі про звільнення таких доходів від оподаткування, в якій обов?язково зазначаються характеристики: а) отриманого майна та б) та ліквідованої (припиненої) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи;

3) документи, що містять відомості про вартість отриманого майна, відповідно до фінансової звітності іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи, складеної відповідно до міжнародних стандартів фінансової звітності, на дату прийняття рішення про розподіл майна у якості виплати доходу у зв`язку з ліквідацією (припиненням) іноземної юридичної особи або іноземного утворення без статусу юридичної особи.

Крім того, для цілісного висновку про застосування аналізованої норми права необхідно додати наступне.

У підпункті «б» підпункту 1 пункту 14 підрозд. 1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України словосполучення «відповідно до фінансової звітності…» є прийменниковим уточненням до «відомостей про вартість отриманого майна» і встановлює критерій (джерело) визначення вартості (за даними фінансової звітності, складеної за міжнародними стандартами фінансової звітності (далі також «МСФЗ») на визначену дату). Тобто об?єктом подання є документи з відомостями про вартість, а фінансова звітність це підстава, за якими ця звітність визначається.

Відтак, аналізована норма не містить прямої вказівки на обов`язок подати саму фінансову звітність як окремий документ, адже обов`язок платника - подати документи, які містять відомості про вартість, визначену відповідно до (тобто за даними або на підставі) фінансової звітності.

При цьому, фраза «документи, що містять відомості…» зазвичай охоплює різні документи (довідка, виписка, звіт оцінювача, бухгалтерська довідка, лист/сертифікат ліквідатора тощо). Законодавцем звужено не вид документів, а метод формування показника (вартість має відповідати фінзвітності за МСФЗ на певну дату).

Отже п. 14 (зокрема пп. «б» пп.1) підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлює чіткі матеріально-правові умови та обов`язкові дії платника, дотримання яких є достатнім для досягнення результату, передбаченого абзацом першим цього пункту звільнення відповідних доходів від оподаткування ПДФО за 20202021 податкові періоди.

Застосування приписів аналізованої норми на практиці відбувається крізь призму положень ст. 19 Конституції України, згідно якої суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Це означає, що органи державної влади обмежені у своїх діях заздалегідь регламентованими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити заходи, що будуть застосовані в конкретних правовідносинах, і, відповідно, суб`єкт правозастосування може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат (див. Рішення Конституційного Суду України (Велика Палата) від 20.06.2019 №6-р/2019).

Частина 1 ст. 19 Конституції України закріплює загальну конституційну гарантію, відповідно до якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Із цього випливає принцип: обов`язки особи мають бути прямо встановлені законом, а держава не вправі покладати на особу додаткові обов`язки шляхом розширювального тлумачення чи підзаконного регулювання.

Наведене пояснюється тим, що Верховна Рада України, приймаючи закони, створює для суб`єктів правозастосування правові підстави бути впевненими в отриманні відповідних можливостей, а тому цих суб`єктів слід вважати такими, які мають законні очікування, що підлягають захисту. Такий захист означає недопущення того, щоб органи державної влади зловживали повноваженнями під час прийняття рішень та вчинення відповідних дій. Тобто основний мотив захисту законних очікувань пов`язаний із наслідками дій органів державної влади (див. Рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року №6-р/2019).

У контексті наведеного, Верховний Суд у постанові від 09.07.2025 у справі №420/29881/24 зазначив, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указана норма Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури й форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.

Тобто діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціальнодозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.

Виходячи з цього, суб`єкт владних повноважень, діючи на виконання саме приписів чинного закону, не може довільно тлумачити норми ПК України чи виходити за межі своїх повноважень. Податковий орган не має права самостійно встановлювати додаткові умови чи вимоги, не передбачені ПК України та іншими нормативно-правовими актами у сфері оподаткування. Його повноваження обмежуються контролем за дотриманням чітко визначених законом процедур, а перевищення цих меж суперечить принципу верховенства права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що приписи пункту 14 (зокрема пп. «б» пп.1) підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України визначають алгоритм реалізації права на звільнення та встановлюють обов`язкові елементи подання: декларацію за відповідний рік, заяву у довільній формі та документи, що містять відомості про вартість отриманого майна відповідно до фінансової звітності за МСФЗ на визначену дату. Контролюючий орган вправі оцінювати дотримання цих умов лише у порядку та межах повноважень, передбачених ПК України для відповідних форм податкового контролю.

Водночас ані пп. «б» пп.1 п.14, ані п. 14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України в цілому не встановлюють як обов`язкової умови набуття права на пільгу: (1) подання платником податків виключно самої фінансової звітності іноземної юридичної особи як окремого документа; (2) додаткових вимог до форми документів, зокрема їх обов`язкового перекладу/легалізації та/або нотаріального засвідчення.

При цьому, контролюючий орган (відповідач у справі) реалізуючи форму податкового контролю щодо платника податків не наділений повноваженнями виходити за межі вимог аналізованої норми права, розширювати сферу її застосування та/або тлумачити норму на власний розсуд, а також запроваджувати додаткові, не передбачені цією нормою, вимоги для платників податків, виконання яких є підставою для отримання податкової пільги.

Таким чином доводи контролюючого органу про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів щодо державної мови (з посиланням на ст.10 Конституції України, ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), як підстави для відмови у застосуванні звільнення, передбаченого п. 14 підрозд. 1 розд. ХХ підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, та покладення на платника негативних наслідків за невиконання таких вимог є непропорційними і відхиляються апеляційним судом з наступних міркувань.

Колегія суддів погоджується з тим, згідно зі ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова. Конституційна норма має імперативний характер і встановлює таку вимогу до функціонування всієї системи органів державної влади - від законотворчості до правозастосування.

Аналогічно, апеляційний суд не ставить під сумнів роль і значення інших норм матеріального права, які підкреслюють правовий статус державної мови, в тому числі щодо необхідності подання до державних органів документів складених державною мовою, використання державної мови в діловодстві органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також необхідності захисту мови, як елементу національної ідентичності та єдності.

При цьому, спір у цій справі не стосується загальної ролі та значення державної мови у діяльності органів влади. Ключове питання полягає в іншому: чи має право контролюючий орган покласти на платника несприятливі правові наслідки (зокрема, відмовити у застосуванні звільнення та донарахувати ПДФО) лише з підстави неподання перекладу документів державною мовою у певному порядку, якщо відповідна норма Податкового кодексу України не встановлює прямої матеріально-правової вимоги щодо такого перекладу/легалізації як умови реалізації права на пільгу.

Податковий кодекс України як кодифікований акт покликаний забезпечити єдність і правову визначеність податкового регулювання, встановлюючи чіткі правила оподаткування, процедури податкового контролю та гарантії прав платників податків. Відтак застосування податкових норм і заходів реагування з боку контролюючого органу має відбуватися виключно на підставі закону, у межах повноважень та у спосіб, прямо передбачені Кодексом, із дотриманням принципів обґрунтованості та пропорційності. Податкове регулювання не може використовуватися як інструмент покарання заради покарання: негативні наслідки для платника допускаються лише за наявності чітко визначеної законом підстави та за процедурою, встановленою законом.

Отже, фіскальна мета не виправдовує розширювального тлумачення обов`язків платника чи виходу контролюючого органу за межі наданих законом повноважень.

Колегія суддів ураховує, що підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Реалізація цього принципу знаходить своє підтвердження у пункті 56.21 статті 56 ПК України, у якому закріплено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 07.07.2022 у справі №160/3363/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у практиці адміністративного судочинства застосовується загальний принцип in dubio pro tributario (пріоритет з найбільш сприятливим для особи тлумаченням норми права): у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків особи у її взаємовідносинах з державою (в особі відповідних суб`єктів владних повноважень), тлумачення такого закону здійснюється на користь особи (суб`єкта приватного права).

За відсутності у пункті 14 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України прямої вимоги щодо подання документів, перекладених державною мовою, подання платником податків разом із податковою декларацією документів іноземною мовою саме по собі не може бути самостійною підставою для покладення на нього несприятливих правових наслідків, зокрема для відмови у застосуванні податкової пільги (звільнення), передбаченої цією нормою. Інше означало б фактичне встановлення додаткового обов`язку, не передбаченого законом, що суперечить ч. 1 ст. 19 Конституції України.

Судом апеляційної інстанції вище встановлено, що позивач, реалізовуючи право на звільнення, передбачене п. 14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, подав до ГУ ДПС у Львівській області: (1) податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік; (2) заяву у довільній формі про звільнення отриманих доходів від оподаткування із зазначенням характеристик отриманого майна та ліквідованих іноземних юридичних осіб; (3) документи, складені іноземною мовою, зі змісту яких убачається, що:

обидві компанії (NETWORK SOFTWARE LIMITED та NET SOFT PLUS LTD) створені/зареєстровані не пізніше 23.05.2020, а процедура їх ліквідації (припинення) розпочата не раніше 01.01.2020 та завершена не пізніше 31.12.2021;

єдиним засновником (акціонером) цих компаній є ОСОБА_2 ;

подані документи містять відомості про вартість (показники), сформовані на підставі фінансової звітності компаній, а задекларована позивачем сума доходу від ліквідації відповідає цим даним.

З досліджених документів, які були подані разом з податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2021 рік, апеляційний суд констатує, що перелік і зміст поданих документів узгоджуються з вимогами п.14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України (зокрема пп. «б» пп.1), що в сукупності свідчить про виконання платником умов для невключення доходу, отриманого внаслідок ліквідації (припинення) компаній, до складу загального річного оподатковуваного доходу за 2021 податковий (звітний) період.

Також, апеляційний суд вважає, що документи, які були подані згодом позивачем при зверненні 30.06.2023 до Державної податкової служби України зі скаргою про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023 №12163/13-01-24-11/ та поданні уточнюючою декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік (22.09.2023) не мали визначального впливу, а лише додатково деталізували фінансові показники в межах ліквідаційної процедури компанії на більш пізню дату та містили належний переклад.

Обставина подання документів іноземною мовою до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік сама по собі не є підставою для втрати пільги, оскільки така вимога прямо не встановлена аналізованою нормою ПК України, а відмова з цієї причини означала б додавання нової умови до закону.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача так і не зміг повідомити, яких саме документів не вистачило при поданні позивачем податкової декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік для отримання права на звільнення, передбачене п.14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Разом з тим, як видно з Акту перевірки на підставі якого прийняте оскаржуване ППР, камеральна перевірка платника податків проведена з питань правомірності задекларованих ОСОБА_2 доходів у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2021 рік.

Так, на сторінках 16, 17 апеляційної скарги, сформованої в системі «Електронний суд» 24.12.2025, відповідач зазначає, що:

«У зв`язку з дією воєнного стану та підпунктом 69.2 ПКУ, єдина дозволена форма податкового контролю до 01.08.2023 була - камеральна перевірка, яка, на відміну від документальної, не передбачає вихід до платника податків, витребування у нього документів чи проведення зустрічей з посадовими особами. Вона здійснюється виключно на підставі даних декларації та доданих до неї документів, які вже надійшли до контролюючого органу.

Таким чином, у разі виникнення сумнівів щодо правильності податкових зобов`язань, контролюючий орган був обмежений лише камеральним аналізом вже наданих платником даних. Перехід за межі цього аналізу у формі будь-якої фактичної або документальної перевірки без дозволених законом підстав породжував би порушенням податкового законодавства».

Надаючи оцінку законності проведення камеральної перевірки з питань правомірності задекларованих доходів у податковій декларації про майновий стан і доходи за податковий (звітний) період та доводами апелянта з цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пунктів 61.1 та 61.2 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Види документальних перевірок, порядок планування, проведення та оформлення їх результатів, що проводяться контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, встановлюються Митним кодексом України.

Законом України від 20.03.2023 №2970-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо імплементації міжнародного стандарту автоматичного обміну інформацією про фінансові рахунки», зокрема, внесено зміни до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України. Так, абзац другий підпункту 75.1.1 дванадцятьма новими абзацами. Тобто предмет камеральної перевірки розкрито у дванадцяти підпунктах і надано нормі права той вигляд, в якому вона існує станом на сьогодні.

Закон України від 20.03.2023 №2970-ІХ набрав чинності 28.04.2023.

За обставинами цієї справи камеральна перевірка проведена у квітні 2023 року за результатами якої складено акт перевірки, який датований «12 квітня 2023 року». Тобто на момент проведення камеральної перевірки даний Закон не набрав чинності, а відтак положення підпункту 75.1.1 ПК України повинні застосовуватись в редакції до 28 квітня 2023 року.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

Згідно з пунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин), документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду сформував сталу судову практику щодо розмежування камеральних та документальних перевірок.

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.10.2025 у справі №805/2832/17-а, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником, зокрема сум ПДВ, які платник податку заявив до бюджетного відшкодування. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Тобто, фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами.

Предметом дослідження камеральної перевірки можуть бути лише дані податкових декларацій (розрахунків) платника податків (та інші дані, визначені п/п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України), зокрема, - правильність відображення у відповідних рядках та стовпцях податкової декларації показників як результатів проведених розрахунків (арифметичних дій) та/або методологія проведення цих розрахунків.

У разі ж, якщо дослідженню підлягають документи по проведеним операціям, то така перевірка не може відноситись до категорії камеральної перевірки. За наявності підстав та для цілей з`ясування обставин формування відповідних показників податкової звітності на підставі іншої податкової інформації, ніж передбачені п/п. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України, у встановлених ПК України випадках (зокрема, визначених у п. 78.1. ст. 78 ПК України), проводиться документальна перевірка з відповідним інформуванням платника податків про її проведення, що, у свою чергу, надає право останньому надавати пояснення та їх документальне підтвердження.

Викладений правовий висновок є релевантним спірним правовідносинами, оскільки стосується застосування норми підпункту 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України в редакції, до 28.04.2023.

Таким чином, під час проведення камеральної перевірки дослідженню підлягають дані податкової звітності (податкових декларацій), у тому числі правильність відображення показників у відповідних рядках/графах та коректність арифметичних розрахунків. Натомість перевірка обставин, що стосуються достовірності задекларованих показників і потребує аналізу первинних чи інших документів поза межами податкової звітності, належить до предмета документальних перевірок. Такий підхід прямо підтверджений правовими висновками Верховного Суду.

Разом з тим контролюючий орган посилається на те, що у спірний період діяли обмеження (мораторій) на проведення документальних перевірок (крім винятків), пов`язані з дією воєнного стану та приписами пп.69.2 п.69 підрозд.10 розд. ХХ ПК України. Однак наявність таких обмежень не означає, що контролюючий орган набуває права переносити предмет документальної перевірки (перевірку достовірності/повноти нарахування та сплати податків на підставі первинних документів) у межі камеральної перевірки. Навпаки, законодавче обмеження документальних перевірок у цей період означало звуження можливостей державного контролю і не може бути обійдене шляхом фактичного розширення предмета камеральної перевірки.

Отже, доводи відповідача про те, що через обмеження на документальні перевірки він був вправі перевіряти достовірність задекларованих доходів у межах камеральної перевірки, є юридично необґрунтованими та суперечать системі податкового контролю, визначеній ПК України, а також висновкам Верховного Суду.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що дослідження первинних документів або інших додаткових документів з метою перевірки своєчасності (крім узгоджених грошових зобов`язань), достовірності та повноти нарахування і сплати податків має здійснюватися саме в межах документальних перевірок.

Обмеженість дозволеної форми контролю не означає універсальності її предмета.

Також, Верховний Суд у постанові від 28.05.2025 у даній справі зазначив, « … що 22 вересня 2023 року позивач подав до Державної податкової служби України скаргу про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30 травня 2023 року. Вказана скарга Рішенням від 13 жовтня 2023 року №30648/6/99-00-06-01-03-06 залишена без розгляду і повернута позивачу».

Тобто контролюючий орган заперечує встановлені судом першої інстанції обставини справи, а саме, що заперечення на Акт перевірки та документи перекладені на українську мову подавалися позивачем до прийняття податкового повідомлення-рішення та що відповідач мав врахувати їх при прийнятті оскаржуваного рішення».

Контролюючим органом прийнято оскаржуване ППР 30.05.2023 і надіслано на адресу платника податків 01.06.2023.

02.07.2023 ППР повернуто на адресу ГУ ДПС у Львівській області із відміткою відділення поштового зв`язку: «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, спірне ППР вважалось врученим платнику податків.

Своєю чергою, 22.09.2023 подав до контролюючого органу письмові заперечення на Акт перевірки та копії документів, які супроводжені перекладом українською мовою, які подавалися раніше, а також, банківські виписки з рахунку позивача про зарахування на його рахунок грошових коштів внаслідок ліквідації Компаній та Уточнюючу ПД.

Також 22.09.2023 позивач подав до Державної податкової служби України скаргу про перегляд та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.05.2023. Вказану скаргу Рішенням від 13.10.2023 №30648/6/99-00-06-01-03-06 залишено без розгляду і повернуто позивачу.

Отже, подання заперечень/перекладів після прийняття ППР є встановленим фактом. Водночас цей факт не є правовою підставою для відмови у застосуванні звільнення за п.14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України та не легалізує донарахування, здійснене за результатами камеральної перевірки, оскільки право на пільгу оцінюється за умовами, встановленими законом, а повноваження контролюючого органу - за межами відповідного виду перевірки.

Таким чином, відсутність поданих до моменту прийняття ППР заперечень на акт перевірки та перекладів не спростовує виконання платником вимог п.14 (зокрема щодо подання декларації, заяви та документів з відомостями про вартість), і сама по собі не може обумовлювати втрату права на пільгу.

Зважаючи на викладене, на основі поставлених вище питань, колегія суддів вважає за сформувати наступні узагальнюючі висновки:

1. Пункт 14 підрозд.1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України не встановлює ні переклад державною мовою та/або апостиль/легалізацію іноземних документів, ні подання саме фінансової звітності іноземної юридичної особи як окремого, єдиного обов`язкового документа - як матеріально-правові умови застосування звільнення. Норма вимагає подання документів, що містять відомості про вартість отриманого майна, яка має відповідати фінансовій звітності, складеній за МСФЗ, на визначену дату; тобто законодавець визначив критерій/джерело формування показника вартості, а не обмежив його виключно поданням самої фінансової звітності. Узгоджено з цим суд першої інстанції вказав, що перелік документів не є вичерпним, а вимога стосується змісту відомостей про вартість, а не форми конкретного документа.

2. Предмет камеральної перевірки не охоплює встановлення/спростування правомірності задекларованих доходів шляхом оцінки первинних або інших додаткових документів поза податковою звітністю. Перевірка достовірності показників, повноти нарахування та сплати податків і оцінка документів, які виходять за межі декларації, належать до документальних перевірок; цей підхід у справі підтверджений висновками Верховного Суду. Відтак донарахування, обґрунтоване оцінкою документів (переклад/МСФЗ/достатність підтверджень) у межах камеральної перевірки, свідчить про неправомірний вихід контролюючого органу за межі повноважень і порушує критерій законності.

3. Встановлена хронологія подання перекладів/заперечень (після прийняття ППР) не легалізує спірне ППР і не може бути використана як виправдання донарахування. Оцінка законності ППР здійснюється з огляду на повноваження органу та підстави, на яких він діяв на момент прийняття рішення, а не з урахуванням подальших подань платника.

Отже, оскільки (1) переклад/легалізація не є матеріально-правовою умовою пільги за п. 14 підрозд. 1 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України, (2) контролюючий орган у камеральній перевірці не був уповноважений перевіряти достовірність/правомірність задекларованих доходів шляхом оцінки документів поза декларацією, а (3) подання перекладів/заперечень після ППР не усуває цих порушень і не впливає на законність рішення, спірне ППР не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно з ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

В розумінні ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 2, 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №380/25173/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. П. Мандзій
судді Л. Я. Гудим
О. І. Мікула

Повне судове рішення складено 09.03.25