Справа № 140/2266/26
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про передачу адміністративної справи за підсудністю

09 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/2266/26

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Шепелюк В.Л., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій щодо відмови перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 січня 2025 року №15/283/c без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01 лютого 2023 року; зобов`язання перерахувати та виплатити пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10 січня 2025 року №15/283/c без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01 лютого 2023 року, та виплачувати суму перерахованої пенсії без застосування Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821, з урахуванням проведених раніше виплат;

визнання протиправними дій щодо обмеження максимального розміру пенсії при здійсненні індексації пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», починаючи з 01 березня 2024 року, та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», починаючи з 01 березня 2025 року; зобов`язання здійснити виплату пенсії з 01 березня 2024 року без обмеження її максимальним розміром з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», з 01 березня 2025 року з урахуванням розміру підвищення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», з урахуванням проведених раніше виплат;

визнання протиправними дій щодо застосування до пенсії коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», та виплати пенсії у неповному розмірі у період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року; зобов`язання здійснити виплату призначеної пенсії без обмеження її максимальним розміром, без застосування до пенсії коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03 січня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» за період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, та виплачувати суму перерахованої пенсії без застосування Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821, з урахуванням проведених раніше виплат;

визнання протиправними дій щодо застосування до пенсії коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №1778 від 30 грудня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», та виплати пенсії у неповному розмірі починаючи з 01 січня 2026 року; зобов`язання здійснити виплату пенсії без застосування коефіцієнтів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №1778 від 30 грудня 2025 року «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану», починаючи з 01 січня 2026 року, та виплачувати суму перерахованої пенсії без застосування Порядку здійснення з бюджету Пенсійного фонду України видатків на виплату пенсій (щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці), призначених (перерахованих) на виконання судових рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2025 року №821, з урахуванням проведених раніше виплат.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді питання щодо відкриття провадження у справі вирішено у перший робочий день.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання відкриття провадження у цій справі та з`ясовуючи, зокрема, чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, суд зазначає наступне.

Глава 2 КАС України визначає правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, а також розмежовує предметну, інстанційну юрисдикцію та територіальну підсудність адміністративних справ.

При цьому територіальна підсудність це сукупність правил, що визначають розмежування компетенції адміністративних судів одного рівня щодо розгляду адміністративних справ залежно від території, на яку поширюється їх діяльність.

Відповідно до частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною другою статті 26 КАС України встановлено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що КАС України встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Таким чином, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

При цьому варто зауважити, що частина перша статті 25 КАС України передбачає можливість вибору позивачем суду лише за зареєстрованим місцем проживання (перебування) фізичної особи-позивача, а не за фактичним.

Правовідносини щодо місця проживання фізичної особи в публічно-правовому розумінні регулюються Законом України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV« Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-ІV) та Законом України 05 листопада 2021 року №1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від (далі Закон №1871-IX).

За змістом абзаців четвертого, п`ятого частини першої статті 3 Закону №1382-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Статтею 2 Закону №1871-IX визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи; декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади.

Положеннями статті 4 Закону №1871-IX передбачено, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Статтею 5 Закону №1871-IX визначено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

В абзаці першому пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (чинна до 14 березня 2022 року), встановлено, що відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265, який набрав чинності 14 березня 2022 року, установлено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/ реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/ зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання (пункт 4).

Відповідно до відомостей з паспорту громадянина України місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 . У позовній заяві в якості місця свого фактичного проживання позивач зазначає таку адресу: АДРЕСА_2 . На підтвердження адреси місця проживання ним надано до суду довідку про фактичне місце проживання особи без реєстрації №1155/7.2/02.2026, з якої слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

В той же час, відповідно до відповіді №2436092 від 09 березня 2026 року з Єдиного державного демографічного реєстру позивач ОСОБА_1 з 13 серпня 2019 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Натомість фактичне місце проживання позивача без реєстрації не може вважатися місцем проживання позивача «зареєстрованим у встановленому законом порядку» для цілей застосування статті 25 КАС України при визначені підсудності такої справи.

Суд наголошує, що положення частини першої статті 25 КАС України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

З огляду на викладене використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання позивача матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками у постанові Верховного Суду від 24 червня 2024 року у справі №554/7669/21, що враховується при вирішенні питання визначення територіальної юрисдикції (підсудності) цього позову.

Місцезнаходженням відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16.

Тобто, за матеріалами адміністративної справи ні позивач, ні відповідач не зареєстровані у встановленому законом порядку у Волинській області, а тому ця справа територіально не підсудна Волинському окружному адміністративному суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частин шостої, восьмої статті 29 КАС України питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини першої цієї статті, суд вирішує ухвалою. Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Передача адміністративної справи з одного суду до іншого на підставі відповідної ухвали, яка підлягає оскарженню, здійснюється не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження такої ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

Таким чином, оскільки ця справа територіально не підсудна Волинському окружному адміністративному суду, то її необхідно передати за підсудністю на розгляд до іншого адміністративного суду до Київського окружного адміністративного суду, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача та місцем знаходження відповідача.

Керуючись статтями 25, 29, 171,248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Передати адміністративну справу №140/2266/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії на розгляд Київського окружного адміністративного суду (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. Л. Шепелюк