Справа № 620/11473/24
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення касаційної скарги без руху

09 березня 2026 року

м. Київ

справа №620/11473/24

адміністративне провадження №К/990/7147/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі №620/11473/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві юстиції України №50 від 08.02.2024 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Міністерстві юстиції України повторно розглянути матеріали щодо ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026, позов задоволено.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 17.02.2026 надійшла касаційна скарга Міністерства юстиції України, у якій скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2024, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), встановлено, що останню подано без додержання вимог процесуального закону, що діяв на час її подання.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставою касаційного оскарження відповідач зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник стверджує, що діяльність ОСОБА_1 зводилась у період з 24.02.2022 по 22.03.2022 виключно до охорони центру зв`язку, охорони гуртожитку Академії Державної пенітенціарної служби та її навчальних корпусів.

При цьому відповідач зауважує, що у випадках, коли діяльність осіб не передбачає участі в бойових діях, визнання їх учасниками бойових дій виглядає недоцільним та може створювати негативний прецедент. Наголошує, що рішення Комісії стосовно відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , приймалося за результатами проведеної роботи щодо отримання додаткових відомостей та дослідження обставин стосовно документального підтвердження фактів безпосередньої участі зазначених осіб у виконанні бойових завдань.

Водночас, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Проте скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду.

Лише посилання на відсутність висновку Верховного Суду за відсутності зазначення конкретної норми права та мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Зазначена скаржником норма права щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.

Отже, касаційна скарга не містить належних обґрунтувань щодо неправильного застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.

Крім цього, відповідач у касаційній скарзі також вказує, що підставою на касаційне оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, визначених також пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Разом з цим приписами пункту 4 частини 4 статті 328 КАС України передбачено, що підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частини 1 зазначеної правової норми, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною другої і третьою статті 353 цього Кодексу.

При цьому частиною другою статті 353 КАС України встановлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо зокрема: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

В касаційній скарзі Міністерство юстиції України стверджує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та неповно встановили обставини справи. Скаржник вважає, що процесуальні порушення унеможливили правильне встановлення фактичних обставин та призвели до неправильного вирішення справи.

На переконання Міністерства юстиції України поза увагою судів залишились всі доводи відповідача щодо витребування та розгляду документів, які слугували підставою для відмови позивачу у наданні статусу учасника бойових дій.

Разом з тим, у касаційній скарзі відсутнє посилання на відповідні пункти частини другої, третьої статті 353 КАС України, які є підставою касаційного оскарження та які, на думку скаржника, є підставою для скасування судових рішень у цій справі.

Відповідно до вимог процесуального закону, при посиланні на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України (недослідження обставин справи) скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження

Однак у поданій відповідачем касаційній скарзі вимоги положень пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України, в сукупності з частинами другою та третьою статті 353 цього Кодексу та пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України не наведені, що свідчить про неналежне правове обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Крім цього, вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування рішень судів попередніх інстанцій з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Частиною 2 статті 332 КАС України встановлено, що до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, касаційну скаргу слід залишити без руху, а скаржнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Керуючись статтями 169, 329, 330, 332 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2026 у справі №620/11473/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді Я.О. Берназюк

С.М. Чиркін