Справа № 140/15839/25
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/15839/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

адвокат Лукомська Вікторія Василівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1) в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01.07.2025 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 з 21.08.2019 було призначено пенсію за вислугу років як працівнику закладів охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». При обчисленні розміру пенсії застосовувалась середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн.

Пізніше ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, у якій просила перевести її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком.

З 03.02.2023 позивачку було переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, при переведенні на пенсію за віком до пенсії позивачки не було застосовано показник заробітної плати за 2020-2022 роки в розмірі 12 236,71 грн, а пенсія й надалі розраховується з середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2016-2018 роки в розмірі 6188,89 грн.

Позивач не погоджується з такими діями органу Пенсійного фонду, вважає їх неправомірними та такими, що не відповідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення в розмірі, відповідному його заробітній платі та страхового стажу.

Вказує, що перехід з пенсії за вислугу років на пенсію за віком за нормами Закону №1058-ІV є первинним призначенням такого виду пенсії в солідарній системі страхування. Тому при фактичному первинному призначенні пенсії за віком для обрахунку розміру пенсії має застосовуватись показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-ІV.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Волинській області позовні вимоги ОСОБА_1 заперечила та у їх задоволенні просила відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказала, що положення статті 40 Закону №1058-IV щодо застосування показника середньої заробітної плати за останні три роки діють лише при призначенні пенсії вперше. Оскільки пенсію позивачці вперше призначено ще у 2019 році (за вислугу років), при переході на пенсію за віком у 2023 році підстави для застосування нового показника середньої зарплати відсутні.

Таким чином, відповідач вважає, що при переведенні з одного виду пенсії на інший має застосовуватися той показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Разом з відзивом на позовну заву ГУ ПФУ у Волинській області подано клопотання про залучення до справи належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, яке фактично прийняло рішення від 08.02.2023 №76 про перерахунок пенсії позивача внаслідок переведення на пенсію за віком.

У відповіді на відзиві представник позивача підтримала обгрунтування позову, викладені у позовній заяві. Наголосила, що початково пенсія ОСОБА_1 за вислугу років була призначена за Законом №1788-XII, тоді як пенсія за віком призначається за Законом №1058-IV. Оскільки Закон №1058-IV не передбачає такого виду пенсії, як «за вислугу років», звернення за пенсією за віком вважається первинним призначенням за цим законом. Відтак для обчислення пенсії має застосовуватися показник середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 20202022 роки.

Ухвалою суду від 20.02.2026 до участі у справі як другого відповідача залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-2).

05.03.2026 ГУ ПФУ в Тернопільській області подало до суду відзив на позовну заяву, у якому представник даного відповідача вказав, що позивачці з 2019 року вже було призначено пенсію за вислугу років. Тому її звернення у 2023 році є не первинним призначенням пенсії, а переведенням з одного виду пенсії на інший.

Тому, на переконання відповідача-2, застосовуваним у даному випадку є положення ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV, згідно яких має враховуватися той показник середньої зарплати, який використовувався під час первісного призначення пенсії.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

З 21.08.2019 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (а.с.10-11). При обчисленні розміру пенсії застосовано показник середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії 2016-2018 рр. в розмірі 6188,89 грн (а.с.14-20).

03.02.2023 позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою у якій просила перевести її з пенсії за вислугу років на пенсію за віком (а.с.90).

На підставі рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 08.02.2023 за №76 ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV (а. с.91). При цьому, пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV позивачці обчислено з урахуванням середнього заробітку по Україні за 2016-2018 роки.

Не погоджуючись з діями органів Пенсійного фонду України при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно зі статтею 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною другої вказаної статті Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини другої статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+ Кз3+ ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, тобто мова йде про пенсії за віком, пенсії по інвалідності та пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У такому разі показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії є незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №577/2457/17, від 10.04.2019 у справі №211/1898/17, від 31.07.2019 у справі №720/208/17, від 16.06.2020 у справі №127/7522/17.

Спірні правовідносини виникли з приводу відмови ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити обчислення розміру пенсії позивачки за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2023 роки. При цьому за позицією органу Пенсійного фонду України застосовувати середню заробітну плату за 2020-2023 роки немає підстав, оскільки має місце саме переведення з пенсії одного виду на інший, а не призначення пенсії.

Однак суд зауважує, що вперше ОСОБА_1 пенсію було призначено за вислугу років згідно з положеннями Закону №1788-XII з 21.08.2019.

Статтею 51 Закону №1788-XII визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Варто зазначити, що Закон №1058-ІV не передбачає такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Отже, призначена позивачці пенсія відповідно до зазначеного закону є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Набувши право на пенсію за віком на загальних підставах та у зв`язку із досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком та пенсія відповідно до Закону №1058-ІV призначена їй вперше з 03.02.2023.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №577/2576/17 сформулювала висновок, що при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону №1788-XII, до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-IV має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.

Отже, при обчисленні розміру пенсійної виплати орган Пенсійного фонду України має застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком.

Зазначений висновок суду знайшов послідовне відображення у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, від 18.08.2020 у справі №263/6611/17, від 19.01.2022 у справі №528/639/17, від 28.09.2022 у справі №184/886/17, від 29.03.2023 у справі №240/4170/19, від 08.02.2024 у справі №500/1216/23 та ін.

Таким чином, при зверненні із заявою до ГУ ПФУ у Волинській області після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, позивачка набула право на призначення іншого виду пенсії (за віком на загальних підставах) із її новим обчисленням відповідно до приписів статті 40 Закону №1058-IV.

Тому при обчисленні розміру пенсійної виплати ГУ ПФУ в Тернопільській області (як орган, який розглянув заяву позивача та прийняв рішення про призначення позивачці пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV) мав застосувати показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто за 2020-2023 роки, як того вимагає частина друга статті 40 Закону №1058-ІV.

Відтак, висловлені у відзиві доводи ГУ ПФУ в Тернопільській області про відсутність підстав для перерахунку позивачу призначеної за віком пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, на переконання суду, є хибними.

Як випливає з матеріалів справи, у межах спірних правовідносин заява ОСОБА_1 про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким за результатом її розгляду прийнято рішення №76 від 08.02.2023.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, належним відповідачем у частині позовних вимог щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020-2023 роки є саме ГУ ПФУ в Тернопільській області, структурний підрозділ якого розглянув заяву позивачки та прийняв рішення про переведення останньої на пенсію по віку.

Натомість, ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви ОСОБА_1 , а тому відсутні правові та фактичні обставини щодо визнання його дій/бездіяльності протиправними та, як наслідок, покладання на нього обов`язку щодо проведення перерахунку пенсії позивачки.

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.

Дії щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 повинно здійснити ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке здійснювало розгляд заяви позивачки та, з огляду на висновки суду, допустило порушення закону при обчисленні розміру пенсії позивачки.

Окрім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з огляду на те, що органом Пенсійного фонду України ще не ухвалено відповідне рішення щодо призначення пенсії за віком на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивачки у зазначеній частині після здійснення такого призначення пенсії будуть порушені.

Питанню виплати особі пенсії передує процедура призначення такої пенсії.

Доказів порушення прав позивача в частині виплати пенсії за віком матеріали справи не містять.

Таким чином, питання щодо виплати позивачці пенсії за віком станом на момент розгляду судом цієї адміністративної справи не є спірними.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то відповідно питання щодо виплати ОСОБА_1 пенсії за віком є передчасним.

Отже, суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині потрібно відмовити, оскільки такі вимоги є передчасними, тобто такими, що заявлені для захисту прав позивача, які не порушені відповідачами на момент розгляду цієї справи.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, вищенаведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, беручи до уваги повноваження суду, визначені у статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки та зобов`язання відповідача-2 (як територіального органу, який приймав рішення за заявою позивача) здійснити з 01.07.2025 (в межах шестимісячного строку звернення до суду) здійснити перерахунок пенсії позивачки за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2023 роки.

Враховуючи те, що рішення за результатами розгляду заяви позивача приймало саме ГУ ПФУ в Тернопільській області, на користь позивачки необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області судовий збір в розмірі 968,96 грн, сплачений позивачкою згідно із квитанцією від 12.11.2025 (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01.07.2025 перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2020 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано судом 10 березня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027 Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, місто Тернопіль, Майдан Волі, будинок 3; ).

Суддя Н. В. Стецик