Справа № 160/35372/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2026-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яке оформлене протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційний сум №42/в від 22.11.2024 р. щодо відмови йому в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності по зору, оформлену довідкою до акту огляду МСЕК 12 ААГ № 005704 від 04.07.2023 року у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 року;
- зобов`язати відповідача виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності по зору, оформлену довідкою до акту огляду МСЕК 12 ААГ № 005704 від 04.07.2023 року, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
На виконання вимог ухвали суду, 05.01.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Порядком №975 чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності під час повторного огляду, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності III групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше. Зміст вищевказаної норми Закону встановлює зв?язок наступних поранень отриманих військовослужбовцем, із попередніми для цілей визначення розміру відповідної виплати. Це вбачається зі слів "виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов?язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв)". При цьому в цій же нормі права використано словосполучення "наступний огляд" (а не "повторний огляд", який передбачено для випадків, коли після висновку МСЕК на підставі цього ж поранення повторно досліджується його вплив на стан здоров?я). Позивачу вперше встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААА №721935 від 26.06.2017), а 01.07.2023 під час повторного огляду органами МСЕК - підтверджено групу та причину інвалідності (довідка МСЕК серія 12ААГ N. 006704 від 01.07.2023). Тобто, позивачу у 2023 році, під час переогляду, групу інвалідності та причинний зв?язок залишено без змін, а тому немає законних підстав на доплату/виплату одноразової грошової допомоги. Позивач в позовній заяві не заперечує, що після отримання довідки МСЕК серія 12AAA № 721935 від 26.06.2017 йому виплачено одноразову грошову допомогу у зв?язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017. Тобто, взаємозв?язок поранень/захворювань особи встановлено законодавством як спосіб врегулювання спірних правовідносин, що є відмовою у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену в позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позову, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що 26.06.2017 року ОСОБА_1 на підставі акту огляду МСЕК №948 встановлено інвалідність ІІІ групи, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки МСЕК серія 12ААА №721935 від 03.08.2017 року, з датою чергового переогляду 26.06.2018.
Після отримання довідки МСЕК серія 12AAA № 721935 від 26.06.2017 позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у зв?язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов?язаного із захистом Батьківщини у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017.
28.02.2022 року ОСОБА_1 було проведено медичний огляд ВЛК четвертим відділом у м.Жовті Води ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами огляду довідкою ВЛК №4/ЖВ/757 від 28.02.2022 року, позивача було визнано придатним до військової служби у військовий час, з діагонозом - дискогенна радікулопатія.
В період з 11.10.2022 року по 21.10.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: контузія ока (S05.1). Розрив судинної оболонки правого ока (H31.3), перефірична хоріоретинальна дегенерація (H33.3). МВТ (травма 03.10.2022 під час захисту Батьківщини; У36.2). Міопічний астигматизм обох очей (Н52.2), що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № у/3174 від 21.10.2022 року.
12.04.2023 року позивачу було проведено медичний огляд ВЛК ВЧ НОМЕР_1 , за результатами якого було надано довідку ВЛК № 4893, відповідно до якої було встановлено причинний зв`язок його захворювання - "Наслідки вибухової травми 03.10.2022 року, ЗЧМТ, важкої контузії обох очей, розрив судинної оболонки лівого ока, розрив сітківки правого ока у вигляді дегенерації сітківки обох очей, рубця судинної оболонки лівого ока, рубця сітківки лівого ока, помірно виражені цефалгічний та вестибуло-атактичний синдром - травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини".
В період з 30.01.2024 року по 01.02.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Т90.4, Н35.4, Н52.2 Наслідки МВТ 03.10.2022. Периферична дегенерація сітківки, стан після фокальної лазерної коагуляції сітківки обох очей. Складний міопічний астигматизм обох очей, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 194 від 01.02.2024 року.
19.03.2024 року було проведено медичний огляд позивача ВЛК ВЧ НОМЕР_1 , за результатами якого було надано довідку ВЛК № 628, відповідно до якої було встановлено причинний зв`язок його захворювання - "Наслідки вибухової травми 03.10.2022 року, ЗЧМТ, важкої контузії обох очей, розрив судинної оболонки лівого ока, розрив сітківки правого ока, лікованих оперативно: 14.10.2022 - фокальна лазерна коагуляція сітківки правого ока; 30.01.2024 - фокальна лазерна коагуляція сітківки обох очей у вигляді дегенерації сітківки обох очей, рубця судинної оболонки лівого ока, рубця сітківки правого ока при гостроті зору з корекцією сфера мінус 0,5 Д циліндр мінус 0,75 Д обох очей 0,8/0,8 стійкого незначно вираженого цефалічного, астено-невротичного синдрому легко вираженого - травма, ТАК, пов`язана з захистом Батьківщини".
04.07.2023 року позивачу було проведено огляд медико-соціальною експертною комісією повторно, за результатами якого з 01.07.2023 року було встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності - травма, захворювання, так, пов`язані з захистом Батьківщини по зору, що підтверджується довідкою міжрайонної Зарічної МСЕК серії 12ААГ №005704 від 04.07.2023 року.
Отримавши зазначену довідку МСЕК, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для відправки пакету документів на розгляд комісії Міністерства оборони України стосовно отримання різниці одноразової грошової допомоги, встановленої п.7 ч.2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Проте, як зазначає позивач у позовній заяві відповіді на звернення не отримував. У зв`язку з чим, 18.09.2025 року він звернувся із заявою до Міністра оборони України з проханням повідомити про результати розгляду заяви стосовно виплати йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до Витягу з протоколу № 42/в від 22.11.2024 року позивачу було відмовлено в отримання різниці одноразової грошової допомоги, з огляду на наступне:
"…6. Старшому солдату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 26.06.2017 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12ААА № 721935 від 26.06.2017), а 01.07.2023 під час повторного огляду органами МСЕК - підтверджено групу та причину інвалідності (довідка МСЕК серія 12ААГ № 006704 від 01.07.2023).
Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції на день встановлення групи інвалідності), якщо після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Зважаючи, що ОСОБА_1 в 2023 році під час чергового переогляду групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, він не має права на виплату одноразової грошової допомоги…".
Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.
Згідно зі ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом "б" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ (у реакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який вперше запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року № 5040-VI).
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, врегульовано Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок №975).
Пунктом 3 Порядку № 975 (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
- у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
З огляду на це, встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.
Згідно із пунктом 8 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ступеня втрати особою професійної працездатності) та абзацу 1 зазначеного пункту, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Згідно із пунктом четвертим статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт четвертий статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ доповнено абзацом другим, яким передбачено: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий частини четвертої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту четвертого статті 16-3 Закону №2011-ХІІ) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.
Таким чином, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Відповідач відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги покликається на те, що відповідно пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції на день встановлення групи інвалідності), якщо після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв). Зважаючи, що ОСОБА_1 в 2023 році під час чергового переогляду групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, останній не має права на виплату одноразової грошової допомоги.
Позивач наводить доводи про те, що інвалідність ІІІ групи відповідно до довідки МСЕК серія 12ААА № 721935 від 26.06.2017 року та інвалідність ІІІ групи відповідно до довідки МСЕК серія 12ААГ № 006704 від 01.07.2023 року відбулося з різних підстав та внаслідок різних травм (поранень). Проте, оспорюваний протокол відповідача не містить аналізу таких обставин. Навпаки відповідач виходив лише із того, в 2023 році під час чергового переогляду групу інвалідності та її причинний зв`язок залишено без змін, залишивши поза увагою наведені позивачем доводи про те, що ІІІ група інвалідності (01.07.2023) встановлено йому внаслідок різних незалежних одна від одної події.
Суд вважає за необхідне зазначити, що визначена у пункті четвертому статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" заборона щодо виплати одної грошової допомоги може мати місце лише у разі спливу дворічного строку саме після первинного встановлення інвалідності чи втрати працездатності через одне й те ж ушкодження здоров`я, а не внаслідок різних подій.
З огляду на викладене вище суд прийшов переконання про те, що відповідач під час прийняття оспорюваного рішення не врахував вищевикладені дані, а відтак прийняв його з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим таке рішення, яке оформлено протоколом № 42/в, підлягає скасуванню.
Щодо способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Слід зазначити, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (стаття 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву із прийняттям відповідного рішення згідно з вимогами законодавства, з урахуванням вказаних висновків суду.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності по зору, оформлену довідкою до акту огляду МСЕК 12 ААГ № 005704 від 04.07.2023 року, що настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 року.
Суд відмічає, що така позовна вимога зобов`язального характеру заявлена позивачем на майбутнє, адже не установлено, що суб`єктом владним повноважень, з метою виконання цього судового рішення та прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ним не буде здійснено нарахування та виплату такої допомоги, а відтак, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, суд приходить висновку про відмову у задоволені таких позовних вимог.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір", з відповідача судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, не стягуються.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,
Позовну заяву - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом засідання Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційний сум №42/в від 22.11.2024 р. щодо відмови в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності по зору, оформлену довідкою до акту огляду МСЕК 12 ААГ № 005704 від 04.07.2023 року у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2023 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) та подані до неї документи для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності по зору із прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовної заяви - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма