Справа № 520/3946/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 р.Справа № 520/3946/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/3946/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бестділ» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.10.2024 № 5, № 5, № 5, винесені ГУ ДПС у Харківській області відносно ТОВ «Бестділ».

В обґрунтування позову зазначило, що податковим органом відмовлено у бюджетному відшкодуванні, зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту та бюджетне відшкодування з підстав заниження бази оподаткування над фактичною ціною постачання імпортованих ТМЦ. За твердженням податкового органу, ТОВ «Бестділ» реалізовано товари за ціною, що є нижчою за ціну придбання.

Разом з тим, звертало увагу, що податковий орган при визначенні ціни імпортованого товару помилково врахував курс валют, чинний на дату митного оформлення товару (2024 р.), а не на дату здійснення передоплати за ввезений товар (2021 2023 рр.).

Вказувало, що правомірно визначило базу оподаткування ПДВ, виходячи з продажної вартості товару та сформувало податкові зобов`язання з ПДВ з огляду на те, що ціна за придбання імпортованого товару була меншою за ціну його продажу на території України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 позов задоволено.

Головне управління ДПС у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне та неповне дослідження судом першої інстанції доказів, встановлення обставин у справі та застосування норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції невірно застосував приписи п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 200.4, п. 200.9 ст. 200 п. 201.4 ст. 201 ПК України.

Вказує, що база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання визначається з урахуванням положень пункту 190.1 статті 190 ПК України та обраховується, виходячи з договірної вартості товарів, але не нижче митної вартості цих товарів.

Перевіркою встановлено реалізацію позивачем товарів нижче за ціну їх придбання у січні липні 2024 року на суму 235 350,00 гривень, що призвело до заниження бази оподаткування над фактичною ціною постачання імпортованих ТМЦ.

Зауважує, що позивачем не доведено, а судом не встановлено належними доказами помилковості загального розрахунку контролюючим органом суми заниження податкових зобов`язань за операціями з реалізації окремих товарних позицій, як і не наведено інших даних щодо цін придбання та реалізації спірних ТМЦ.

Як наслідок, відповідачем правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту.

Крім того зазначає про відсутність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області в період з 09.09.2024 до 17.09.2024 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Бестділ» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2024 р. від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, за результатами якої складено акт від 24.09.2024 № 44570/20-40-07-05-03/43534311.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем:

- п. 188.1 ст. 188, п. 187.1 ст. 187, п. 201.4 ст. 201 ПК України, а саме:

завищення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2024 року на суму 210 512,00 гривень;

завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за липень 2024 року на суму 24 838,00 гривень;

- п. 200.4, п. 200.9 ст. 200 ПК України у зв`язку з чим у платника відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2024 року на суму 539 402,00 гривень.

22.10.2024 ГУ ДПС у Харківській області, на підставі акту перевірки, прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ 5, яким відмовлено у бюджетному відшкодуванні в розмірі 539 402,00 грн;

№ 5, яким зменшено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду в розмірі 24 838,00 грн;

№ 5, яким зменшено бюджетне відшкодування в розмірі 210 512,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 105 256,00 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем не на підставі та не у спосіб, передбачений податковим законодавством.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства, функції та правові основи діяльності контролюючих органів та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику врегульовані Податковим Кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до положень п. 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного капіталу та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 згаданого Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України).

Також пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 згаданого Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до згаданого Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно п. 200.4 ст. 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Не підлягає бюджетному відшкодуванню сума від`ємного значення, до розрахунку якої включено суми податку, сплачені отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг, які використані або будуть використані в операціях з першого постачання житла (об`єктів житлової нерухомості), неподільного житлового об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта житлової нерухомості. Суми такого від`ємного значення зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду до її повного погашення податковими зобов`язаннями; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії (абзац другий зазначеного пункту).

Отже, законодавством встановлено, що база оподаткування - це договірна (контрактна) ціна, яка не може бути нижчою за ціну придбання відповідних товарів/послуг.

Частиною 1 ст. 189 Господарського кодексу України встановлено, що ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ураховуючи приписи наведених норм права, колегія суддів уважає, що до ціни придбання, нижче якої не може бути база оподаткування ПДВ, не включаються податки і збори, сплачені у зв`язку із придбанням відповідного товару.

Судом встановлено, що за контрактами № RTF/BD20230809 від 09.08.2023, № NTL2020-0607 від 06.04.2020 укладеними з Rajhans Trading FZCO та Novino Trading Limited відповідно, ТОВ «Бестділ» у 2024 р. імпортовано трикотажне полотно, про що свідчать митні декларації UA102020/2024/000060 від 03.01.2024, UA807200/2024/000359 від 08.01.2024, UA807200/2024/000732 від 15.01.2024, UA807200/2024/001130 від 22.01.2024, UA102020/2024/000717 від 02.02.2024, UA807200/2024/003731 від 16.02.2024, UA807200/2024/003334 від 28.02.2024, UA102020/2024/001910 від 01.04.2024, UA102020/2024/001931 від 02.04.2024, UA102020/2024/002310 від 15.04.2024, UA102020/2024/002327 від 16.04.2024, UA401060/2024/007071 від 03.05.2024, UA401060/2024/009235 від 11.06.2024, UA401060/2024/009549 від 18.06.2024, UA807200/2024/010755 від 11.07.2024.

Позивачем завезено товар по вищезазначеним вантажним митним деклараціям на підставі передоплати, що сплачена у період з 2021 до 2023 рр., що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті: №50 від 07.12.2021 на суму 57 000,00 доларів США, №51 від 17.12.2021 на суму 41 300,00 доларів США, №52 від 20.12.2021 на суму 38 700,00 доларів США, №3 від 26.01.2022 на суму 41 000,00 доларів США, №2 від 02.02.2022 на суму 30 289,00 доларів США, №1 від 30.11.2023 на суму 80 000,00 доларів США, №3 від 08.12.2023 на суму 89 000,00 доларів США.

Вказані документи містять відомості щодо отримувача платежу, призначення, сум та дати здійснення операцій, що узгоджується із умовами контрактів №NTL2020-0607 та №RTF/BD20230809.

Доказів на спростування вищенаведених обставин відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Доводи апелянта щодо не надання позивачем вищенаведених платіжних інструкцій разом із запереченнями, посилання на які містяться в позовній заяві колегія суддів оцінює критично, оскільки вищевказані докази надані разом з позовною заявою.

Крім того, акт перевірки не містить посилань на відмову ТОВ «Бестділ» у наданні первинних документів податковому органу, в тому числі платіжних інструкцій по господарським операціям з імпорту товару.

Натомість апелянт не зазначає до яких саме заперечень позивач не надав вказані вище докази.

В подальшому, ТОВ «Бестділ» реалізовано придбаний товар своїм контрагентам ТОВ «СК «Інтек», ТОВ «Текстиль Компані 2024».

За наслідками господарських операцій з постачання товару, ТОВ «Бестділ» у ряд. 9 «Б» податкової декларації з ПДВ відобразило податкові зобов`язання з ПДВ на загальну суму 235 350,00 грн, у тому числі за: січень 2024 року у сумі 102 338 грн; за лютий 2024 року 35 939 грн; за березень 2024 року- 43 765 грн; за квітень 2024 року - 28 451 грн; за травень 2024 року 19 грн; за липень 2024 року 24 838 гривень.

За висновками податкового органу, позивачем реалізовано товар за ціною, що є нижчою за ціну їх придбання, що призвело до заниження бази оподаткування з ПДВ.

Вказані висновки ґрунтуються виключно на використанні контролюючим органом валютного курсу на дату митного оформлення товару, без врахування фактичних умов господарських операцій та договорів із постачальниками.

Крім того, контролюючий орган не врахував вимоги п. 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», згідно з яким сума авансу в іноземній валюті, наданого в рахунок придбання товарів, перераховується у валюту звітності за курсом на дату здійснення передоплати, а не за курсом митного оформлення.

Враховуючи, що позивачем придбано товар на умовах передоплати в іноземній валюті, тому податковий орган мав брати ціну його придбання з використанням курсу, який діяв на час оплати а не на час митного оформлення.

Відповідачем ні суду першої, ні апеляційної інстанції не зазначено підстав правомірності розрахунку цін імпортованих товарів без урахування п. 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів».

Як вірно зауважив суд першої інстанції факт доведення реалізації товарів за цінами, які не відповідають ринковим має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів, визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.

Водночас, контролюючий орган не здійснив належного аналізу первинних документів, наданих позивачем, не врахував специфіку формування первісної вартості імпортованих запасів, а фактично обмежився арифметичним співставленням митної вартості товару з ціною його подальшої реалізації.

Крім того, відповідачем не враховано й те, що митна вартість та ціна придбання (договірна ціна) при визначенні бази оподаткування господарських операцій з реалізації на території України імпортованого товару не є тотожними поняттями.

Посилання скаржника на п. 190.1 ст. 190 ПК України й на те, що ціна імпортованого товару при його подальшій поставці не може бути меншою за його митну вартість, є безпідставними, адже ця норма регулює оподаткування операцій виключно із імпорту товарів на митну територію України і не стосується правил оподаткування інших господарських операцій.

Вказана норма застосовується для розрахунку сплати податку на додану вартість саме при розмитненні товару, а тому не стосується правил оподаткування інших господарських операцій, зокрема операцій з подальшої реалізації товарів на митній території України.

При цьому митна вартість товару використовується виключно в цілях митного оподаткування товарів і ведення митної статистики. Якщо товари реалізовані за ціною, вищою від контрактної (фактурної), але нижчою від митної, база оподаткування податком на додану вартість визначається виходячи з ціни продажу товару.

Жодною нормою законодавства не передбачено, що митна вартість товару, яка визначається для товарів, що ввозяться на митну територію України, є звичайною ціною для такого товару, який реалізується на території України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для операцій платника з постачання на митній території України товарів, раніше ввезених таким платником на митну територію України, база оподаткування визначається за загальним правилом - виходячи з їх договірної вартості, але не нижче ціни придбання, без урахування величини митної вартості.

Таке правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постановах від 25 липня 2024 року у справі № 620/1059/20, від 20 березня 2025 року у справі № 480/10495/23.

Отже, при реалізації трикотажного полотна ТОВ «Бестліл» правомірно здійснило обрахунок бази оподаткування відповідно до ціни договору, а висновки відповідача про заниження ним суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість від проведених операцій із реалізації імпортованого товару на 235 350,00 грн є помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів з урахуванням вказаного, дійшла висновку, що контролюючим органом не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти продажу імпортованих товарів за нижчою ціною, засвідчені належними документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в наданих позивачем первинних документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Також, не подано відповідачем доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 188.1 ст. 188 ПК України та завищення від`ємного значення з ПДВ та суми бюджетного відшкодування з ПДВ.

Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скасування податкових повідомлень-рішень № 5 та № 5.

Щодо податкового повідомлення рішення від 22.10.2024 № 5.

За висновками податкового органу, ТОВ «Бестділ» завищено суму від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (показник рядка 20.2 Декларації) за липень 2024 р. на суму 539 402,00 грн з огляду на відсутність фактичної сплати за придбаний товар його контрагентам-імпортерам за період січень-липень 2024 р.

Вказані висновки зроблені податковим органом на підставі врахування ціни товару за курсом на дату його ввезення на територію України та сплачених митних платежів.

Разом з тим, за наслідками судового розгляду судом встановлено помилковість розрахунку податковим органом вартості імпортованих позивачем товарів, тоді як наведені вище висновки відповідача фактично зроблені на підставі висновків про завищення ТОВ «Бестділ» від`ємного значення з ПДВ.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування податкового повідомлення рішення від 22.10.2024 № 5.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 по справі № 520/3946/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 09.03.2026 року