Справа № 240/11221/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/11221/25

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.02.2025 № 22 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 18.06.2002 по 11.07.2002; з 22.07.2002 по 24.07.2002; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 02.01.2006 по 01.02.2006; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 13.02.2009 по 31.07.2009; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 17.12.2015 по 31.12.2015; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 згідно із записом трудової книжки НОМЕР_1 та зарахувати до страхового стажу період роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002 згідно довідки про заробітну плату № 12 від 12.07.2016, здійснити призначення, нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення з заявою за призначенням пенсії, з 28.01.2025.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги зазначив, що 28.01.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач 1, Управління) із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2, Пенсійний фонд) за принципом екстериторіальності та прийняло рішення про відмову у її задоволенні з підстав відсутності необхідного стажу. Позивач вважає, що його страховий стаж становить більше 11 років, що підтверджується записами трудової книжки та долученими до заяви довідками, а відповідачем 2 неправомірно не зараховано до такого усі періоди його трудової діяльності. Просить визнати протиправним та скасувати прийняте відповідачем 2 рішення про відмову у призначенні пенсії по інвалідності, як таке, що суперечить чинному законодавству.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.04.2025 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

15.05.2025 від представника Управління надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснив, що на титульному аркуші трудової книжки позивача відсутня печатка підприємства. Уточнюючі довідки служби зайнятості не надані. Звертає увагу, що довідки від 12.07.2016 № 211 та № 212, видані ПСП "Україна", щодо періоду роботи в ПСП "Україна" з 1998 по 2002 роки, неможливо взяти до уваги, оскільки вони не несуть інформації про повний період роботи, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення та відсутній запис про даний період роботи в трудовій книжці особи.

Відповідно до ухвали суду від 21.01.2026 з власної ініціативи судом залучено до участі у даній справі другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, встановлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Полтавській області строк для подання відзиву на позовну заяву впродовж п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та позовної заяви з додатками.

26.02.2025 від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - відповідач 2, Пенсійний орган) надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Пояснює, що за аналізом наданих документів загальний страховий стаж роботи позивача складає 04 роки 04 місяці 13 днів, якого не достатньо для призначення пенсії по інвалідності. Записи трудової книжки від 20.06.2002 НОМЕР_1 не взято до уваги, оскільки на першій сторінці відсутня печатка підприємства. Крім того наголошує, що для зарахування періоду роботи згідно довідки про заробітну плату від 12.07.2016 № 12, необхідно провести перевірку вищезазначеної довідки органами Пенсійного фонду України. Враховуючи вищевикладене, оспорюване рішення прийнято правомірно, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

12.09.2024 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертною комісією серії 12 ААГ № 646839 від 13.12.2024.

28.01.2025 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява опрацьована за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів посадовими особами Головного управлінням Пенсійного фонду України у в Полтавській області.

За результатами розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 22 від 05.02.2025, з підстав відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Про зміст рішення відповідача 2 позивачу повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 10.02.2025.

Вважаючи таке рішення відповідача 2 про відмову у призначенні йому пенсії по інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Абз.1-2 ч.2 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абз.1 ч.2 ст.24 Закон № 1058-IV).

Відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) всім непрацездатним громадянам України гарантується право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Вказаний Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Положення статті 56 Закон № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

За позицією відповідачів страховий стаж позивача становить 04 роки 04 місяці 13 днів, якого не достатньо для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.

Тобто, спір у даній справі виник з приводу призначення позивачу пенсії по інвалідності відповідно до положень Закону № 1058-IV.

За твердженням представників відповідачів пенсія по інвалідності може бути призначена особам, яким встановлено інвалідність 3 групи від 40 років до досягнення особою 42 років при наявності страхового стажу 9 років.

У той час, позивачу до його страхового стажу не зараховано період роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002 згідно з довідкою про заробітну плату № 12 від 12.07.2016 та згідно з записом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2002 з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017.

Відсутність необхідного стажу стало підставою для відмови у задоволенні заяви позивачу про призначення пенсії по інвалідності.

Щодо зарахування трудової діяльності у період з 15.02.1998 по 05.08.2002 у Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "України" (КСП "Україна" відповідно до рішення загальних зборів на підставі наказу № 1 від 14.02.1997 реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю власників земельних та майнових паїв "Україна", а в подальшому в Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство "Україна" згідно з розпорядженням № 2 від 28.02.2000) суд зважає на наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження періоду трудової діяльності з 15.02.1998 по 05.08.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "України" наявні копії довідок виданих Приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємством "України" та завірених кутовим прямокутним штампом, основною круглою печаткою підприємства та підписом засновника підприємства:

- № 18 від 23.09.2016 за змістом якої позивач у період з 15.02.1998 по 05.08.2002 працював у товаристві власників земельних та майнових паїв "Україна" в с.Солодирі (перейменовано та на даний час перейменоване у Приватне (приватно-орендне) сільськогосподарське підприємство "України", за трудову діяльність сплачено усі страхові внески.

- № 11 від 12.07.2016 щодо відпрацьованих мінімумів трудоднів у період з 1998 (39 трудоднів), 1999 (69,5 трудоднів), 2000 (66 трудоднів), 2001 (11 трудоднів), 2002 (5 трудоднів), яка видана на підставі особових рахунків за 1998, 1999, 2000, 2001, 2002;

- № 12 від 12.07.2016 про заробітну плату для обчислення пенсії, згідно з якою він отримував заробітну плату за період своєї трудової діяльності на підприємстві, з якої сплачено страхові внески. Довідка сформована на підставі особових рахунків за 1998, 1999, 2000, 2001, 2002 роки. Додаток до довідки про заробітну плату № 17 від 23.08.2016, який сформовано на підставі особових рахунків за 1988-2002 роки;

- № 13 від 12.07.2016 про підтвердження відсутності у штатному розписі підприємства посади бухгалтера;

- № 14 від 12.07.2016 про реорганізацію КСП "Україна". Довідка видана з посиланням на відповідні рішення зборів та розпорядження;

- № 15 від 12.07.2016 щодо недоведення позивачу встановленого мінімуму трудоднів у КПС "Україна".

У свою чергу відповідач 2 не врахував довідку № 12 від 12.07.2016 про заробітну плату позивача, у зв`язку із необхідністю проведення перевірки органами пенсійного фонду України.

При цьому, суд не бере до уваги зазначені доводи відповідачів, адже суб`єкти владних повноважень не надали до суду підтверджуючих документів про проведення такої перевірки, докази направлення відповідних запитів, зокрема до архівних установ, у яких повинні зберігатися первинні документи. З огляду на зазначене, суд зауважує, що доказів проведення належної перевірки поданих позивачем спірних довідок суду не надано. Слід звернути увагу на те, що вищеописані довідки містять необхідні відомості, печатку, штамп організації та підпис посадової особою, якою такі складені.

Суд наголошує, що правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву в розмірі заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, відповідач мав право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Одночасно слід констатувати, що позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, а проведення відповідних перевірок поданих документів та перевірки інформації, поданої для призначення пенсії, передбачені законодавством, належать саме до компетенції органів Пенсійного фонду України. Втім такі дії відповідачем 2 не були вчинені.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.06.2020 прийнятої у справі №265/4170/17.

Наявність сумнівів щодо некоректних записів у документах із сторони відповідача може бути лише підставою для перевірки. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду щодо обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Крім того, суд зауважує, що пенсійним законодавством визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, а тому, останні мають виключну компетенцію в даних питаннях.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що Пенсійний фонд дійсно може здійснити контрольно-перевірочні заходи за результатами яких скласти акт перевірки достовірності документів поданих для оформлення пенсії. Однак такий акт матеріали справи не містять, тобто Пенсійним фондом не встановлено будь-яких розбіжностей між даними зазначеними в наданих довідках Приватного (приватно-орендного) сільськогосподарського підприємства "України", які долучені до матеріалі справи та первинними документами, на підставі яких такі складені.

Щодо зарахування періоду трудової діяльності з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; з 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 до страхового стажу на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.06.2002, суд зважає на наступне.

За змістом оскаржуваного рішення період трудової діяльності та безробіття, записи про які містяться у трудовій книжці НОМЕР_1 від 20.06.2002 не зараховано до страхового стажу позивача, зокрема у зв`язку із тим, що на першій її сторінці відсутня печатка підприємства.

Таким чином підставою для неврахування періоду трудової діяльності та безробіття до страхового стажу позивача став факт порушення заповнення трудової книжки.

При цьому, записи трудової книжки НОМЕР_1 від 20.06.2002 про трудову діяльність та безробіття вчинені посадовим особами організацій, містять їх підписи та печатки підприємств, а також посилання на відповідні накази (про прийняття/звільнення, початок виплати/припинення виплати.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що трудова книжка підтверджує трудову діяльність та період безробіття позивача, які повинні бути зараховані до страхового стажу позивача.

А тому суд вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу позивача з мотивів відсутності печатки на першому аркуші його трудової книжки, оскільки записи здійсненні у такій завірені печатками підприємств/організацій, і суд вважає це є достатньою підставою для їх врахування до страхового стажу позивача.

Поряд із цим, слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду обмежити особою реалізувати конституційне право на соціальний захист.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Враховуючи викладене, слід наголосити, що записи, засвідчені відповідними печатками та внесені уповноваженими особами організацій, до трудової книжки позивача, а тому підтверджують його трудовий стаж з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017.

Таким чином, відповідач 2 при винесені оскаржуваного рішення не прийняв до уваги вищеозначені факти, що слугували підставою для неврахування відповідної трудової діяльності до страхового стажу позивача та винесенню протиправного рішення.

Разом з тим, доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині вищевказаних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду до суду не надано, при цьому слід врахувати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини, які підтверджені відповідними доказами, суд вважає, що у позивача достатньо страхового стажу для призначення його пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV.

Відтак, відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши викладене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський район, Житомирська область, 10003. ), Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36600, ) про визнання протиправним та скасування рішення, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 05.02.2025 № 22 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 15.02.1998 по 05.08.2002; з 18.06.2002 по 11.07.2002 на Приватному (приватно-орендному) сільськогосподарському підприємстві "Україна", з 02.01.2006 по 01.02.2006 на Селянсько-фермерському підприємстві "Хлібороб України"; з 13.02.2009 по 31.07.2009 у приватного підприємця ОСОБА_2 ; з 17.12.2015 по 31.12.2015 у приватного підприємця ОСОБА_3 та період безробіття з 22.07.2002 по 24.04.2003; 17.01.2004 по 10.03.2004; з 17.01.2007 по 17.04.2007; з 29.10.2007 по 21.02.2008; з 27.11.2009 по 06.05.2010; з 13.01.2016 по 08.07.2016; з 12.01.2017 по 25.06.2017 та призначити пенсію по інвалідності відповідно ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003, з 28.01.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області сплачений судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 09 березня 2026 р.

09.03.26