Справа № 260/653/26
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 березня 2026 рокум. Ужгород№ 260/653/26

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Луцович М.М., розглянувши матеріали позовної заяви Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ Білинця В`ячеслава Олександровича про накладення штрафу від 19.04.2024 у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 71021272.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення недоліків, шляхом надання заяви на усунення недоліків позовної заяви із зазначенням дати та номера справи, до якої долучити: доказ доплати судового збору у розмірі 240 грн та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду.

02 березня 2026 року позивачем подано до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 240,00 грн, а також заяву про поновлення пропущеного строку. В обґрунтування заяви позивач вказав, що вперше про існування оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 19 червня 2024 року дізнався 11 листопада 2025 року, коли на адресу позивача надійшла постанова державного виконавця про накладення штрафу в розмірі 10 200 грн. за повторне невиконання рішення суду без поважних причин. При цьому фактично копію постанови про накладення штрафу від 19.06.2024 року було отримано 30 грудня 2025 року, що і зумовило звернення до суду 06.01.2026, однак ухвалою суду від 21.01.2026 було повернуто позовну заяву позивачеві у зв`язку з пропуском строку звернення. Позивач також зазначає, що період з 21 січня 2026 року по 10 лютого 2026 року був необхідний позивачу для ознайомлення з причинами повернення попередньої заяви, виправлення технічних помилок та підготовки нового пакету документів, що на переконання позивача, свідчить про поважність причин пропуску строку звернення.

Розглянувши подану заяву про поновлення пропущеного строку, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем оскаржено до суду постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 19.06.2024 року.

Водночас, з даним позовом до суду позивач звернувся лише 10.02.2026 року.

В тексті заяви про поновлення строку звернення представником позивача зазначено, що 30 грудня 2025 року на адресу Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради надійшла копія постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ про накладення штрафу від 19.06.2024 у виконавчому провадженні №71021272.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує початок обчислення строку не з тим, коли особа суб`єктивно з`ясувала для себе або почала усвідомлювати, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона об`єктивно повинна була дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність, що мають вплив на неї, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше.

Суд зазначає, що позивач у заяві вказує, що 11 листопада 2025 року на адресу Департаменту надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ про накладення штрафу від 06.11.2025 року у виконавчому провадженні №71021272 у подвійному розмірі 10200 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/4214/22.

Разом з цим з позовної заяви та доданих матеріалів вбачається, що з 11.11.2025, тобто з моменту, коли позивачу стало відомо про існування оскаржуваної постанови, та до моменту вчинення дій щодо отримання такої постанови пройшло більше місяця.

Крім того, загальновідомим є той факт, що позивач не позбавлений можливості самостійно ознайомитися із оскаржуваною постановою в електронному кабінеті Автоматизованої системи виконавчого провадження, оскільки обізнаний про те, що у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ відкрито виконавче провадження №71021272 з виконання виконавчого листа по справі №260/4214/22 та ще 16.02.2023 року отримав постанову про відкриття виконавчого провадження із зазначенням ідентифікатора доступу до електронної виконавчої справи.

Відтак, суд зазначає, що позивач після отримання листа від 11.11.2025 року мав можливість ознайомитися із оскаржуваною постановою про накладення штрафу від 19.06.2024 року.

Представник позивача у заяві не вказує обставини, які були чи об`єктивно є непереборними та не залежали від його волевиявлення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та не надав доказів на підтвердження таких обставин.

Суд також враховує, що позивач 06.01.2026 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з аналогічними позовними вимогами та ухвалою суду від 21 січня 2026 року у справі №260/55/26 повернуто позовну заяву Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Позивачем 22.01.2026 отримано вказану ухвалу від 21 січня 2026 року у справі №260/55/26, що вбачається з КП «Діловодство спеціалізованого суду».

При цьому після отримання ухвали суду про повернення позовної заяви позивач звернувся до суду також з пропуском 10-денного строку, а саме: 10.02.2026.

У заяві про поновлення пропущеного строку позивач зазначає, що період з 21 січня 2026 року по 10 лютого 2026 року був необхідний позивачу для ознайомлення з причинами повернення попередньої заяви, виправлення технічних помилок та підготовки нового пакету документів, що вказує на поважні причини пропуску строку звернення. При цьому позивач вважає підхід суду надміру формальним.

Надаючи оцінку таким доводам, суд вказує, що наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду через необхідність виправлення технічних помилок та підготовки нового пакету документів не є об`єктивними непереборними підставами, які можна вважати обґрунтованими та поважними для пропуску звернення до суду, адже встановленого законом десятиденного строку звернення до суду було цілком достатньо для виправлення технічних помилок, підготовки нового пакету документів позивачем та звернення до суду за захистом свого порушеного права, ба більше, враховуючи обізнаність про порушення своїх прав ще з листопада 2025 року та з текстом оскаржуваної постанови з грудня 2025 року.

Суд звертає увагу позивача на те, що дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Слід також зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі.

Суд вказує, що дотримання строків звернення до суду жодним чином не свідчить про формалізм, як помилково вважає позивач, та не перешкоджає доступу до правосуддя, а спрямоване на дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення рівності всіх учасників судового процесу.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які представник позивача посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Розглянувши наведені у заяві про поновлення строків звернення до суду причини, суд не вбачає об`єктивних непереборних підстав, які можна вважати обґрунтованими та поважними для пропуску звернення до суду.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

За таких обставин, вказані позивачем у заяві причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до статті 123 частини 2 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд.

Враховуючи те, що причини пропуску строку, які наведені представником Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду - визнано неповажними, суд дійшов висновку, про необхідність повернення позовної заяви позивачу.

Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного та керуючись ст.122, 123, 160, 161, 169, 243, 256 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя М.М. Луцович