Справа № 420/42001/25
Суддя: Лебедєва Г.В.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо внесення інформації (даних/відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію);

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) направити до Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Разом із пред`явленням позову, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд:

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від подальших дій, які можуть призвести до необґрунтованого обмеження прав позивача, а також вчиняти дії, пов`язані з заходами призову на військову службу підчас мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до остаточного вирішення спору у даній справі;

- заборонити будь-яким органам Національної поліції України, будь-яким територіальним підрозділам територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснювати затримання або примусове доставлення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 або до будь-якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки до остаточного вирішення спору у даній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує, що 26 вересня 2025 року позивач сформував новий електронний військово-обліковий документ через застосунок Резерв +. У вказаному застосунку міститься інформація про те, що його розшукує ТЦК та ГП за порушення правил військового обліку. У тексті електронного військово-облікового документу зазначено, що ТЦК та CJI 09.07.2025 року звернувся до Нацполіції для доставлений його для складання протоколу, «Причина розшуку» зазначена як «Не прибули за повісткою до ТЦК та СП».

Будь-яких документів, що передбачені законодавством про виклик або оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки і надіслані рекомендованими поштовими відправленнями з описом вкладення та повідомленням про вручення з позначками "Повістка ТЦК", "Вручити особисто", позивач не отримував.

У зв`язку із появою а особистому кабінеті позивача в застосунку «Резерв*» позначки про порушення правил військового обліку позивач через свого представника звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області із запитом щодо ініціатора та правових підстав внесення інформації про порушення ним правил військового обліку.

Листом Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області № від 07.10.2025 позивача повідомлено про те, що за даними системи ІПНП наявне звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення ним народження правил військового обліку, законодавства мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Звернення ТЦК га СП за №Е2797253 від 09.07.2025 зареєстроване до Єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події з використанням системи ІПНП Бідгород-Дністровського РВП Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24.07.2025 за №18311.

Таке формулювання, на думку позивача, порушує презумпцію невинуватості (ст. 62 Конституції України) та створює ризики подальших незаконних дій з боку відповідача, пов`язаних з заходами призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку із оголошенням у розшук примусового затримання органами Національної поліції і доставлення до будь-якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Тобто при перевірці документів позивача, за наявністю відомостей в них про розшук ТЦК та СП за причиною начебто порушення позивачем правил військового обліку, що складає предмет адміністративного позову у даній справі, на будь-якому блок-посту України можливий призов позивача на військову службу не за місцем його перебування на військовому обліку з врученням мобілізаційного розпорядження та наказу про відправку до військової частини, оскільки такий наказ про призов видається в день відправки військової команди до військових частин, що є очевидною перешкодою у реалізації права позивача на захист у судовому порядку в даному спорі, за відсутності ухвалення заходу забезпечення позову судом.

Також позивач вважає, що існує об`єктивна обставина перепони в судовому порядку швидко захистити право на виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про порушення позивачем правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію) та зобов`язання направлення до Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомлення про відсутність підстав для адміністративного затримання та доставлення позивача.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють протиправну дію суб`єкта владних повноважень щодо внесення інформації (даних/відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію) (можливого в один день наказу відповідача на призов позивача), якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від подальших дій, які можуть призвести до необґрунтованого обмеження прав позивача, а також вчиняти дії, пов`язані з заходами призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період за очевидної наявності вищезазначених негативних і незворотних позивача.

З урахуванням того, що наявність внесеної інформації (даних/відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення позивачем правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію) може призвести до примусового затримання і доставлення позивача органами Національної поліції до будь-якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки, наявність повідомлення про розшук ТЦК та СП, а також, що призов і зміна статусу позивача унеможливлять виконання рішення у разі задоволення позову, існує очевидна загроза порушення його прав.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року передано адміністративну справу № 420/42001/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Враховуючи те, що заява про забезпечення позову подана заявником разом з позовом, який направлено за підсудністю до іншого суду, Одеського окружного адміністративного суду ухвалою від 22.12.2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, передав за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та ухвалив передачу заяви здійснити разом із матеріалами позовної заяви (справа № 420/42001/25).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2026 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року, якою передано адміністративну справу № 420/42001/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, скасовано, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

05.03.2026 року дана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду з суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, ураховуючи скасування судом апеляційної інстанції ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 року, якою передано адміністративну справу № 420/42001/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участі третьої особи Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, та направлення справи до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду, суд здійснює розгляд заяви про ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Згідно ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За положеннями статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Таким чином інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією із гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний гарантувати, у суворій відповідності до закону та за наявності безумовних фактичних підстав, виконання майбутнього рішення суду або/та ефективний захист особи, який неможливий без негайного втручання суду.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.

Суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову має пересвідчитись, зокрема, у тому, що дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а також бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Подібні за змістом висновки були висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 та в подальшому підтримані у постановах від 01.06.2022 у справі №580/5656/21, від 18.05.2023 у справі №500/4200/22, від 21.02.2024 у справі №420/11311/23.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд зазначає, що предметом оскарження у цій справі є дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) щодо внесення інформації (даних/відомостей) до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) правил військового обліку (законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію).

Дії або рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову та мобілізації позивача останнім не оскаржуються, тому визначений позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від подальших дій, які можуть призвести до необґрунтованого обмеження прав позивача, а також вчиняти дії, пов`язані з заходами призову на військову службу підчас мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до остаточного вирішення спору у даній справі, виходить за межі предмету спору.

Щодо вимог заяви ОСОБА_1 в частині заборони будь-яким органам Національної поліції України, будь-яким територіальним підрозділам територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснювати затримання або примусове доставлення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 або до будь-якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки до остаточного вирішення спору у даній справі, то задоволення цієї заяви про вжиття заходів забезпечення позову у вказаний спосіб, який просить заявник, на думку суду, призведе до фактичного вирішення позовних вимог позивача без розгляду справи по суті позовних вимог.

Порушення правил військового обліку - це невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством вимог щодо реєстрації, оновлення даних та виконання обов`язків військовозобов`язаними, призовниками, а також резервістами. Такі дії можуть виражатися у непостановці на облік, несвоєчасному оновленні даних, ухиленні від медичних оглядів чи військової служби, а також у порушеннях з боку роботодавців тощо. У разі виявлення порушення особою правил військового обліку така особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

У даному випадку дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звернення до органу Національної поліції України про розшук, затримання та доставлення позивача не є очевидно протиправними, оскільки здійснюються в межах повноважень даного органу, визначених Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487.

Так, відповідно до п.79 Порядку №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення осіб, які скоїли адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою складення протоколів про адміністративні правопорушення, до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку, з урахуванням вимог абзацу третього пункту 56 цього Порядку.

Після отримання такого звернення органи поліції здійснюють розшук та доставлення особи до ТЦК та СП для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, відмітка в електронному військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку означає, що ТЦК звернувся до органів поліції щодо доставлення громадянина за вчинення адміністративного правопорушення для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та можливого притягнення до відповідальності.

Сам по собі факт відображення в електронному військово-обліковому документі «Резерв+» даних щодо порушення позивачем правил військового обліку та розшук його ТЦК не вказує на очевидність протиправних дій відповідача. Посилання позивача на те, що відносно нього відповідач може прийняти рішення про затримання та доставлення до ТЦК, що порушить його права, носить характер припущення та не підтверджене належними, достовірними та достатніми доказами.

Наведені ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову аргументи про можливе затримання на цій стадії судового процесу не дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Водночас, суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Сама ж лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд пиходить до висновку, що наведені заявником обставини не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником шляхом, оскільки матеріали заяви про забезпечення позову не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.

Сама лише незгода позивача із рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання таких протиправними не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову судом не встановлено факту існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у цій справі, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів під час виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника), а тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 241, 243, 256, 294 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом: заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 утриматися від подальших дій, які можуть призвести до необґрунтованого обмеження прав позивача, а також вчиняти дії, пов`язані з заходами призову на військову службу підчас мобілізації на особливий період ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до остаточного вирішення спору у даній справі; заборони будь-яким органам Національної поліції України, будь-яким територіальним підрозділам територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснювати затримання або примусове доставлення ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 або до будь-якого територіального підрозділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки до остаточного вирішення спору у даній справі відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набрала законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Г.В. Лебедєва