Справа № 200/1332/26
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2026-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про продовження процесуального строку

10 березня 2026 року Справа №200/1332/26

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59),

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області, у якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023,

- №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023,

- №0-0506- UA0038750 від 22.09.2023,

- №0-0506- UA0038750 від 22.09.2023.

Ухвалою від 27.02.2026 по справі №200/1332/26 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху. Надано Позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску з інших підстав.

У означеній вище ухвалі від 27.02.2026 року суд визначив наступне.

Стосовно строків звернення до суду позивач зазначив, що дізнався про податкові повідомлення-рішення лише після 22.09.2025, тобто після відкриття провадження у справі №200/7118/25 за позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до позивача про стягнення податкового боргу за зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями. При цьому, позивач покликається на п. 56.18. ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, згідно яких платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Ст. 102 ПК України встановлено загальний строк давності у 1095 днів.

Позивач зазначає, що відповідні податкові повідомлення-рішення були направлені 24.01.2024 рекомендованим листом, які було повернуто поштою з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання 10.02.2024». Позивач зазначає, що місто Мирноград Донецької області знаходилось з початку повномасштабного вторгнення під постійними обстрілами, у зв`язку з чим позивач був вимушений покинути місце проживання. Так, на момент 24.03.2022 позивач проживав в с. Лази Тячівського району Закарпатської області та мав статус внутрішньо-переміщеної особи.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд встановив, що його скеровано до суду 24.02.2026 року.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень (частина четверта цієї статті).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У сфері оподаткування права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Спеціальними нормами, які встановлюють порядок оскарження рішень контролюючих органів, є норми статті 56 ПК України. Зі змісту цієї статті вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків у першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

За пунктом 56.19 статті 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

У постанові від 16 липня 2025 року у справі № 500/2276/24 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень / дій / бездіяльності суб`єкта владних повноважень:

1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);

2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);

3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 ПК України).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не встановлює строку звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та не є відсильною до норми, яка їх встановлює, а отже, не є тим «іншим законом», яким встановлені спеціальні строки звернення до суду. Строк у 1095 днів, встановлений статтею 102 ПК України, є саме строком давності, у межах якого за платником податків зберігається право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу, а не строком звернення до суду із такими вимогами.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах застосовується шестимісячний строк звернення до суду.

Пункт 42.1 статті 42 ПК України встановлює, що податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

За правилами абзаців першого, другого пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 19 червня 2025 року у справі №420/35627/23.

Податковий орган при направленні на адресу фізичної особи (місце проживання або останнє відоме місцезнаходження) податкового повідомлення-рішення поштою повинен відобразити дату відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення та прикріпити до нього повернуте повідомлення про вручення, в якому зазначається дата вручення або причини невручення.

Аналогічний висновок було викладено Верховним Судом в постанові від 24 січня 2019 року у справі № 826/14361/16.

У цій же постанові Верховний Суд виснував, що для встановлення факту направлення (вручення) фізичній особі податкового повідомлення-рішення поштою у встановленому законодавством порядку, дослідженню підлягають:

- відповідність адреси одержувача у поштовому відправленні місцю проживання або останньому відомому місцезнаходженню фізичної особи;

- повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, в якому зазначено дату вручення або причини невручення;

- відповідність дати відправлення на корінці податкового повідомлення-рішення даті, зазначеній у повідомленні про вручення рекомендованого поштового відправлення тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За даними КП «ДСС» суд встановив, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справа №200/9078/25 залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023, №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023, №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023, №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023.

В ухвалі від 28 січня 2026 року у справі № №200/9078/25 суд встановив, що «Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду обґрунтовано тим, що позивач не отримував оскаржувані ППР, про їх існування стало відомо лише при відкритті провадження по справі №200/7118/25 з ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.09.2025 про стягнення з позивача податкового боргу. Жодного з оскаржуваних ППР позивач не отримував, разом з цим при пошуку за допомогою інтернет-ресурсу Укрпошти поштового відправлення за номером 080 зазначено наступне: «Дані про відправлення за номером 080 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі». Також, у 2024 році, коли лист був направлений позивачу, у місті Мирноград Донецької області було введено примусову евакуацію населення і позивач з початком повномасштабного вторгнення з 24.02.2022 не проживав у місті Мирноград та на момент 24.03.2022 проживав в с. Лази Тячівського району Закарпатської області та мав статус внутрішньо-переміщеної особи.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що спірні ППР були направлені ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) рекомендованим листом 24.01.2024 на податкову адресу: АДРЕСА_2 з повідомленням про вручення: трек-номер 080, які повернуто поштою з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання 10.02.2024».»

«Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у Донецькій області засобами поштового зв`язку направлялися позивачу податкові повідомлення-рішення: №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023; №0-0506- UA0038750 від 22.09.2023; №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023; №0-0506-UA0038750 від 22.09.2023. Поштові відправлення повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання 14.02.2024 року.

Оскаржувані повідомлення - рішення надіслані податковим органом на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_3 , яка також зазначена позивачем у позовній заяві.

Позивач звернулася до адміністративного суду з цим позовом лише 21.11.2025, тобто із пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Отже, наведені позивачем у клопотанні про поновлення строку звернення до суду доводи не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення такого строку, оскільки доказів на підтвердження поважності причин його пропуску до суду не надано».

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Верховний Суд в постанові від 22.12.2021 року по справі № 200/17683/21 зазначив, що законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Велика Палата Верховного Суду аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19 виснувала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Дослідивши обставини справи стосовно направлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд встановив, що позивач зазначає, що не проживав у місті Мирноград з 24.02.2022, проте доказів цьому позивач не надав, водночас, відповідно до абзаців першого, другого пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

У постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

У цій же постанові Судова палата виснувала, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42, 58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою з означеної вище позиції.

Ухвалою від 27 лютого 2025 року суд залишив без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Від позивача 09 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» надійшла Заява про усунення недоліків, визначених в ухвалі від 27.02.2026 року, у якій позивач зазначив наступне.

Фактична відсутність Позивача за місцем реєстрації була спричинена не його власним волевиявленням, а обставинами воєнного характеру, які створювали реальну загрозу життю та здоров`ю. До того ж, перебування м. Мирноград Донецької області в зоні активних бойових дій є загальновідомим фактом, що відповідно до ст.79 КАС України не потребує доказування. Вимушене переміщення Позивача та набуття ним статусу внутрішньо переміщеної особи підтверджує, що він фізично не мав можливості контролювати поштову кореспонденцію за зареєстрованим місцезнаходженням. Так, Позивач на виконання Ухвали Суду, надав довідку №108 від 06.03.2026 Тячівського районного управління соціального захисту населення Тячівської районної військової адміністрації про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував на обліку управління як внутрішньо переміщена особа згідно бази ІСОІ ВПО з 24.02.2022 по 05.06.2025, та тимчасово проживав за адресою:

АДРЕСА_4 відмітка поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» не може автоматично свідчити про належне повідомлення особи в умовах воєнного стану, коли функціонування поштових відділень у прифронтових регіонах було нестабільним, а доступ населення до таких відділень обмеженим або небезпечним.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що перебіг строку звернення до суду пов`язується не з формальним направленням рішення, а з моментом, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Позивач дізнався про наявність податкових повідомлень-рішень виключно після відкриття провадження у справі про стягнення податкового боргу, тобто після 22.09.2025 року. До цього моменту він об`єктивно не мав жодної інформації про їх існування. Після отримання відповідної інформації Позивач діяв добросовісно, розумно та без невиправданої затримки, невідкладно реалізувавши право на судовий захист. Така поведінка свідчить про відсутність зловживання процесуальними правами та про зацікавленість у якнайшвидшому судовому вирішенні спору.

Крім того, необхідно враховувати принцип пропорційності. Відмова у поновленні строку за таких обставин фактично позбавить Позивача можливості оскаржити податкові повідомлення-рішення по суті та призведе до надмірного і непропорційного обмеження права на доступ до суду.

З огляду на сукупність наведених обставин та надані докази, пропуск шестимісячного строку звернення до адміністративного суду зумовлений виключно об`єктивними, непереборними та незалежними від волі Позивача причинами, пов`язаними з воєнними діями та вимушеним переміщенням. Тому наявні всі правові підстави для визнання причин пропуску строку поважними та його поновлення.

Розглянувши заяву позивача від 09.03.2026 року суд зазначає наступне.

Позивачем на виконання ухвали від 27.02.2026 року надана довідка №108 від 06.03.2026 Тячівського районного управління соціального захисту населення Тячівської районної військової адміністрації про те, що ОСОБА_1 дійсно перебував на обліку управління як внутрішньо переміщена особа згідно бази ІСОІ ВПО з 24.02.2022 по 05.06.2025, та тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_4 .

У вказаній довідці зазначено, що вона видана для пред`явлення по місцю вимоги (житлово - комунальні установи).

Копія Довідки внутрішньо переміщеної особи встановленої форми до суду не надана.

У відповідності до Відповіді № 2440873 від 10.03.2026, 13:28:01 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, отриманого на запит головуючого судді, було зазначено Результат запиту: Не вдалося однозначно ідентифікувати особу, параметри запиту: Відомості про особу: ПІБ: Дата народження: РНОКПП: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто не убачалось можливим встановити статус позивача, як ВПО належними доказами.

Позивач наголошує, що він не проживав на території м. Мирноград з 24.02.2022 року, оскільки м. Мирноград Донецької області перебувало в зоні активних бойових дій.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376 Мирноградська міська територіальна громада, згідно до розділу 1 «Територія можливих бойових дій» датою можливих бойових дій визначена 24.02.2022 року, а дата припинення можливих бойових дій визначено 20.08.2024 року.

У відповідності до розділу 3«Територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси» датою початку бойових дій на території Мирноградської міської територіальної громади є 21.08.2024 року.

Щодо не отримання позивачем спірних ППР, то позивач вважає, що Формальна відмітка поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» не може автоматично свідчити про належне повідомлення особи в умовах воєнного стану.

Суд зазначає, що відповідно до загальновідомої інформації стаціонарні відділення Укрпошти припинили свою роботу у місті Мирноград з 22.08.2024 року, а поштова кореспонденція та пенсії здійснювались після зазначеної дати пересувними відділеннями поштового оператора.

Суд звертає увагу на важливий аспект спору.

Так, у відповідності до Відповіді № 2436564 від 09.03.2026, 17:57:56 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, отриманого на запит головуючого судді та з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, отриманого на запит посадової особи Донецького окружного адміністративного суду станом на 10.03.2026 року, сулом встановлено що позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем 28.12.1994, а його підприємницька діяльність була припинена за рішенням позивача 16.09.2024, реєстраційна дія здійснена Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією о 09:08:44, 009001479, ОСОБА_2 .

Місцезнаходження фізичної особи - підприємця: АДРЕСА_1 .

Податкові зобов`язання з оспорюваних ППР були визначені позивачу, саме як фізичній особі-підприємцю.

У відповідності до пункту 70.7 статті 70 Податкового кодексу України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 42.3 ст. 42 ПК України визначено, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Згідно до п. 1 розд. IХ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 № 822 із змінами та доповненнями (далі Положення № 822) фізичні особи платники податків зобов`язані подавати до контролюючих органів (далі податкові органи) відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки фізичної особи платника податків протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання заяви про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків за формою № 5ДР (далі Заява за ф. № 5ДР) (додаток 12 до Положення № 822) та документа, що посвідчує особу.

Заява за ф. № 5ДР фізичною особою подається особисто або через представника до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання), а у разі зміни місця проживання до контролюючого органу за новим місцем проживання або до будь-якого контролюючого органу (п. 2 розд. IХ Положення № 822).

При поданні Заяви за ф. № 5ДР фізична особа зобов`язана подати відповідному контролюючому органу документи (оригінали після перевірки повертаються) та їх копії (п. 1 розд. VI Положення № 822).

Для підтвердження факту внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа подає довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (п.п. 5 п. 1 розд. IІІ Положення № 822).

Позивач не здійснив внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків та не повідомив органи податкової служби про зміну свого місцезнаходження, а тому його місцем знаходження вважалось м. Мирноград.

Щодо доводів позивача відносно наявності «Формальної» відмітки поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», як доказу неналежного його повідомлення, то суд звертає увагу позивача що таке твердження суперечить приписам абзацу 2 пункту 42.5 ст. 42 ПК України.

У постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23 Верховний Суд, покликаючись на висновки постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 990/102/22 та постанови Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі №160/14919/22, звернув увагу на можливість позивача реалізувати своє право на подання позовної заяви до суду самостійно або через представника, шляхом надсилання документів засобами поштового зв`язку, на офіційну електронну адресу суду, через особистий кабінет у системі Електронний суд або будь-якими іншими дистанційними засобами зв`язку, при цьому, неможливість вчинення таких дій потребує доказового обґрунтування.

Верховний Суд з-поміж іншого звернув увагу на те, що питання поновлення пропущених процесуальних строків вирішується судом в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Найпоширенішими підставами, за яких може бути поновлений пропущений строк звернення до суду, є, зокрема, форс-мажорні обставини або такі, що перебували поза контролем особи (аварії, катастрофи, природні явища) та інші об`єктивні причини, що не залежали від її волі (тяжка хвороба, неправомірні дії інших осіб тощо). Водночас, у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість продовження строку на усунення недоліків в межах строків, визначених ст. 169 КАС України, надавши позивачу 5 днів на усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 121, 160, 161, 169, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Продовжити позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви на строк не більше 5 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко