Справа № 320/9509/26
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

06 березня 2026 року справа № 320/9509/26

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в:

04.03.2026 до Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій заявник просить суд:

- зупинити дію наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 06.02.2026 № 176 «Про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності», а саме в частині - «за результатом висновку внутрішнього службового розслідування від 26.01.2026 № 70-26, з метою відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України, заподіяної внаслідок безпідставного нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки при звільненні полковника ОСОБА_2 (за 2010 - 2014 роки), який має статус учасника бойових дій, на загальну суму 130 991,25 грн., притягнути до матеріальної відповідальності шляхом стягнення коштів в рівному розмірі, тобто солідарно, з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі - 26 198,25 грн. Стягнення суми завданої шкоди здійснити із грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення»;

- заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснювати утримання з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі 26 198,25 гривень до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Заяву подано та підписано електронно-цифровим підписом представника заявника - адвокатом Васильєвою Тетяною Сергіївною.

За результатами автоматизованого розподілу заяви про забезпечення позову до його подання згідно із протоколом від 04.03.2026 визначено головуючим щодо розгляду вказаної заяви суддю Київського окружного адміністративного суду Кушнову А.О.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За правилами частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи ст. 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Заявник вказує, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду буде перебувати справа за позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), предметом якого буде:

- визнати протиправним та скасувати Наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 06.02.2026 № 176 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців», а саме в частині - «за результатом висновку внутрішнього службового розслідування від 26.01.2026 року № 70-26, з метою відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України, заподіяної внаслідок безпідставного нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки при звільненні полковника ОСОБА_2 (за 2010 - 2014 роки), який має статус учасника бойових дій, на загальну суму 130 991,25 грн., притягнути до матеріальної відповідальності шляхом стягнення коштів в рівному розмірі, тобто солідарно, з начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі - 26 198,25 грн. Стягнення суми завданої шкоди здійснити із грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення»;

- визнати протиправним та скасувати Наказ начальника Військової частини НОМЕР_1 НГУ № 191 від 09.02.2026 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців», а саме - в частині «за результатом висновку внутрішнього службового розслідування від 26.01.2026 № 70-26, вирішено, за неналежне виконання службових обов`язків, що призвело до безпідставного нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки при звільненні полковника ОСОБА_2 та сержанта ОСОБА_3 , які мають статус учасника бойових дій, притягнути до дисциплінарної відповідальності - за порушення статей 11, 16, 82, 83, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1 та 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, наказу начальника Міжнародного центру НГУ від 03.03.2023 року № 145 «Про порядок контролю за реалізацією наказів начальника Міжнародного центру по стройовій частині» та функціональних обов`язків, начальнику відділення обліку особового складу штабу підполковнику ОСОБА_1 оголосити «догану».

В обґрунтування заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви представник заявника зазначив, що Управлінням внутрішнього аудиту Головного управління Національної гвардії України у Міжнародному центрі НГУ проведене аудиторське дослідження за період діяльності з 01.01.2023 по 30.09.2025 та складено аудиторський звіт № 25-26 від 04.11.2025, в якому стверджується, що Міжнародний центр НГУ в 2023 році без достатніх підстав, при звільненні військовослужбовця полковника ОСОБА_2 , який є учасником бойових дій з 2010 року, нарахував й виплатив йому компенсації за невикористану додаткову відпустку військовослужбовців за 2010-2014 роки на загальну суму 132 986,05 грн. Обґрунтовано це тим, що компенсацію було нараховано за період часу, коли, як стверджується, відповідно до вимог чинного на той час законодавства (у редакціях Закону України № 3551-XII, що діяли з 2010 до 2014 року включно), додаткова відпустка учасникам бойових дій надавалась без збереження грошового забезпечення, тобто не мала оплачуваного характеру і не підлягала компенсації при звільненні.

Заявник вказує, що 26.01.2026 відповідачем був затверджений Висновок службового розслідування, який підготовлено, спираючись виключно на тези Аудиторського звіту. 06.02.2026 Відповідачем видано наказ № 176 «Про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності», яким вирішено стягнути з керівників структурних підрозділів, які погоджували наказ, суму компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2010-2014 років, виплаченої військовослужбовцю ОСОБА_2 .

При цьому, керівництвом Міжнародного центру НГУ не ініційоване стягнення коштів компенсації безпосередньо з військовослужбовця, якому вони були нараховані, а саме - з ОСОБА_2 .

Заявник наголошує, що без вжиття заходів забезпечення позову утримані з ОСОБА_1 кошти грошового забезпечення в розмірі 26 198,25 грн. буде стягнуто на казначейський рахунок, а тому будь-яке рішення у цій справі не поновить порушені права позивача. Позивач буде позбавлений можливості отримувати свою родину та малолітніх дітей. Грошове забезпечення Міжнародного центру НГУ здійснюється коштом державного бюджету України з казначейського рахунку, відкритого у Державному казначействі України. Повернення з держбюджету Позивачу суми утриманих з нього на підставі наказу коштів грошового забезпечення буде надзвичайно складною процедурою. Наразі чинним законодавством України чітка процедура видатків для повернення помилково утриманих коштів грошового забезпечення військовослужбовця - не передбачена, тому єдиним варіантом повернення Позивачем вже утриманих з нього коштів в дохід державного бюджету України буде звернення Позивача з новим позовом, що вимагатиме значного часу та грошових витрат. Відповідно, порушення права Позивача на грошове забезпечення військовослужбовця за результатом розгляду справи не буде поновлено. Невжиття заходів забезпечення позову матиме незворотні наслідки.

Отже, на думку заявника, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі №826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, згідно правової позиції Верховного Суду у справі №826/14951/18 (постанова від 20 березня 2019 року) до вирішення справи по суті суд може застосувати заходи забезпечення позову. Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Також Верховним Судом (постанови від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20 та від 25 травня 2023 року у справі №520/4563/21) наголошено, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Суд також враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер.

Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів заяви вбачається, що на підставі результатів внутрішнього аудиту за період з 01.01.2023 по 30.09.2025 керівним складом Міжнародного міжвідомчого багатопрофільного навчально-бойового центру підготовки підрозділів НГУ (військова частина НОМЕР_1 ) ініційовано службове розслідування з метою встановлення наявності чи відсутності правопорушень під час нарахування та виплати грошової компенсації військовослужбовцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за невикористану додаткову відпустку при звільненні військовослужбовців, які мають статус учасника бойових дій.

За результатами проведення службового розслідування складено висновок № 70-26, яким підтверджено факт незаконних видатків на суму 132 986,05 грн, що було допущено з вини начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою та завданою шкодою. Висновок службового розслідування затверджено начальником Міжнародного міжвідомчого багатопрофільного навчально-бойового центру підготовки підрозділів НГУ 26.01.2026.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 06.02.2026 № 176 було притягнуто до матеріальної відповідальності шляхом стягнення коштів в рівному розмірі, тобто солідарно, з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі - 26 198,25 грн, а також наказано здійснити стягнення суми завданої шкоди із грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення (п.1.1).

В подальшому, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) прийнято наказ №191 від 09.02.2026 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовців", зокрема, начальнику відділення обліку особового складу штабу підполковнику ОСОБА_1 оголошено "догану".

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

З огляду на те, що утримання з грошового забезпечення позивача сум матеріальної шкоди може відбутись до прийняття рішення судом, суд погоджується, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення дії Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є надважливим завданням у воєнний час, однак, у даному випадку, відповідні стягнення мають становити баланс між приватним інтересом військовослужбовця та публічним інтересом держави. Віднайти такий баланс можливо лише після розгляду справи по суті та прийняття судового рішення.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що утримання із заявника в примусовому порядку шкоди на підставі пункту 1.1 наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 06.02.2026 № 176 «Про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності», може істотно ускладнити поновлення порушених прав заявника в разі задоволення адміністративного позову, тому вважає за доцільне заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснювати утримання з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі 26 198,25 гривень до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

На переконання суду такий захід забезпечення позову не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у майбутньому спорі, не спричиняє негативних наслідків для інших осіб, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, є адекватним та співмірним з майбутніми позовними вимогами, і спрямований виключно на збереження існуючого становища заявника до завершення розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, дослідивши зміст заяви та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог заявника та необхідність надання позивачеві тимчасового захисту з метою збереження існуючого становища на період розгляду справи.

У той же час, заява в частині зупинення дії наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 06.02.2026 № 176 «Про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності», а саме в частині - «за результатом висновку внутрішнього службового розслідування від 26.01.2026 № 70-26, з метою відшкодування завданої матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України, заподіяної внаслідок безпідставного нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки при звільненні полковника ОСОБА_2 (за 2010 - 2014 роки), який має статус учасника бойових дій, на загальну суму 130 991,25 грн., притягнути до матеріальної відповідальності шляхом стягнення коштів в рівному розмірі, тобто солідарно, з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі - 26 198,25 грн; стягнення суми завданої шкоди здійснити із грошового забезпечення військовослужбовця в розмірі 20 відсотків місячного грошового забезпечення» - задоволенню не підлягає, адже наведені заявником доводи про протиправність оскаржуваного підпункту наказу потребують з`ясування та перевірки їх доказами на стадії розгляду справи по суті та не можуть бути підставою для зупинення дії вказаного пункту наказу до набрання рішенням суду у даній справі законної сили, як заходів забезпечення позову.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову до його подання підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 151, 154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Заяву ОСОБА_1 від 04.03.2026 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити частково.

2. Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснювати утримання з грошового забезпечення начальника відділення обліку особового складу штабу підполковника ОСОБА_1 у розмірі 26 198,25 гривень до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

3. У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

4. Стягувач (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

5. Боржник (за даною ухвалою, яка є виконавчим документом): ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ).

6. Оригінал та копію даної ухвали видати (направити) позивачу, копію ухвали видати (направити) відповідачу.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 06 березня 2029 року.

Ухвала у справі набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Кушнова А.О.