Справа № 420/31719/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи Служби зовнішньої розвідки України, у якій позивач просить суд:

визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у переведенні на пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 06 від 17 березня 2025 р. протиправним і скасувати його;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити (поновити) та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 08.03.2025 року пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням вислуги 29 років 04 місяця 24 дні на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. № 1468 від 03.12.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач отримував пенсію за вислугою років з 01.12.2007 до 02.01.2018 року. В зв`язку з виїздом за межі України припинив отримання пенсії. Після повернення в Україну та звернення до органу Пенсійного Фонду, останній 05.07.2024 р. призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років. 08 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача про призначення/переведення з пенсії за віком на пенсію за вислугу років, яку він отримував до 02.01.2018 року. Рішенням від 17 березня 2025 року № 06 у переведенні на пенсію за вислугу відмовлено з підстав того, що згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" такої технічної можливості немає та рекомендовано заявнику звернутися до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Міністерства оборони України, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби.

Позивач вважає вказане рішення необґрунтованим та посилаючись на норми Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зазначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. Позивач стверджує, що Служба зовнішньої розвідки вже подавала органу пенсійного фонду документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Ухвалою суду від 22.09.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позов поданий із порушенням вимог встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України.

08.10.2025 року за допомогою системи Електронний суд представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог.

Ухвалою суду від 03.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою суду від 03.11.2025 року витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії документів, що були підставою для прийняття рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років, згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 17.03.2025 №06, для долучення до матеріалів справи.

19.11.2025 року від Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги Позивача вважає необґрунтованими.

У відзиві зазначено, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV, 08.03.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV на пенсію за вислугу років, згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 № 2262-XII. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 06 від 17.03.2025 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV на пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-XII, оскільки провести таке переведення немає технічної можливості. Відповідач вказав, що для призначення пенсії відповідно до Закону № 2262-XII ОСОБА_1 необхідно звернутися до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Міністерства оборони України, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби.

Щодо вимоги про зобов`язання Головне управління призначити та виплачувати Позивачу з 08.03.2025 року пенсію, відповідач вважає її безпідставною та такою, що створює втручання в дискреційні повноваження Головного управління та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

19.11.2025 року від Головного управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області також надійшли документи на виконання ухвали суду від 03.11.2025 року.

24.11.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої позивач з доводами відзиву не погоджується з тих підстав, що в даному випадку мова йде саме про поновлення виплати пенсії, яке здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Враховуючи те, що ОСОБА_1 тривалий період часу отримував пенсію за вислугу років, за рішенням органу Пенсійного Фонду України пенсійні виплати були припинені у зв`язку з виїздом за межі України та тимчасовим проживанням за кордоном, заява позивача ОСОБА_1 від 08.03.2025 р. фактично є заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років.

Інші заяви, клопотання та додаткові докази станом на момент розгляду справи по суті до суду не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (надалі позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

З 01.12.2007 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII.

Як вказує позивач в позовній заяві, у зв`язку з виїздом за межі України випалта йому пенсії була припинена. Позивач отримував пенсію за вислугою років з 01.12.2007 до 02.01.2018 року.

Відповідно до даних з особистого кабінету Порталу електронних послуг Пенсійного Фонду України, наданих позивачем до позову, 05.07.2024 року позивач звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії.

Як вказано позивачем в позовній заяві, відповідач 05.07.2024 року призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років.

08.03.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просив перевести його на інший вид пенсії. До свого звернення ОСОБА_1 додав паспорт, РНОКПП, архівну довідку Служби безпеки України від 15.08.2024 р. № 65/12/181/18, довідку про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 р. № 1468 від 03.12.2024 р., довідки про нараховані суми грошового забезпечення, а також копію архівної пенсійної справи, оригінал якої зберігається у сторони відповідача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області були розглянуті та досліджені заява і надані документи до заяви позивача та 17.03.2025 винесено Рішення №06, яким у переведенні на пенсію за вислугу відмовлено.

У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 №06 зазначено: Статтею 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон №2262) передбачені особи, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону зокрема - особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу.

Частиною 3 статті 43 Закону №2262 пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 17.03.2025 №06 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за вислугу років згідно Закону №2262, оскільки провести таке переведення немає технічної можливості. Для призначення пенсії відповідно до Закону №2262 заявнику необхідно звернутися до уповноваженого органу (структурного підрозділу) Міністерства оборони України, який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 17.03.2025 №06 протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, врегульовані Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-XII).

За ст.1 Закону №2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно ст.1-1 Закону №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

За п. б ст.1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань.

Відповідно до ст.2 Закону №2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно п. а ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Згідно ст.17 Закону №2262-XII особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "з" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, але не виключно:

військова служба;

служба в органах внутрішніх справ, поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

До вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, особам рядового складу, молодшого, середнього, старшого та вищого начальницького складу Державного бюро розслідувань, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми здобуття освіти) у закладах освіти (крім навчання у закладах спеціалізованої освіти військового (військово-спортивного) профілю, військових навчальних закладах та навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України і державної пожежної охорони), після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Службі судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

За ст.17-2 Закону №2262-XII обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України та Національному антикорупційному бюро України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону №2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику роз`яснюється, які документи він повинен надати додатково. При наданні ним цих документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою, зазначені в частині першій цієї статті.

Особа, яка звернулася за призначенням пенсії, пред`являє паспорт або інший документ, що засвідчує особу.

Відповідно до статті 49 Закону №2262-ХІІ пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України.

Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України.

Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", який затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1), регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян".

Таким чином, норми Порядку №3-1 визначають порядок звернення осіб за первісним призначенням пенсії за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та порядок звернення осіб за переведенням їх пенсії з одного виду на інший вид, які призначені в межах одного Закону, а саме Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Між тим, жодним нормативно-правовим актом не визначено порядку переведення осіб з пенсій, які призначені за одним законом, на пенсію згідно іншого закону. У даній справі позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його з пенсії, призначеної згідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, на на пенсію згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Проте, призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб повинно відбуватись з дотримання вимог Порядку №3-1.

Суд наголошує, що пунктом 2 Порядку №3-1 передбачено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, подаються до відповідних пенсійних органів саме через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України (далі - уповноважений орган (структурний підрозділ)), за останнім місцем служби.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII заявнику необхідно звернутися до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби. При цьому, пенсійний орган приймає рішення про призначення пенсії за вислугу років виключно за наявності обов`язкового переліку документів, серед яких є подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Позивачем доказів звернення до відповідного підрозділу Міністерства оборони України за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до суду не надано.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2020 у справі №216/5385/16-а дійшов таких правових висновків: Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 3-1 визначає порядок переведення з пенсії одного виду на інший вид пенсії, яка призначена в межах одного Закону № 2262-12.

Переведення з пенсії, яка призначена за одним законом на пенсію згідно іншого закону жодним нормативно-правовим актом не визначено. За таких обставин, у даному випадку призначення пенсії позивачу відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб повинно відбуватись з дотримання вимог Порядку № 3-1.

Судами попередніх інстанцій встановлено, та не заперечується самим позивачем, що останній до відповідного підрозділу Міністерства Оборони України за призначенням пенсії згідно Закону № 2262-12 не звертався. Заява ОСОБА_1 від 18 січня 2016 року про переведення на інший вид пенсії була подана до Криворізького центрального об`єднаного управлінні ПФУ Дніпропетровської області (в подальшому була передана за належністю відповідачу).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що у відповідача не виник обов`язок щодо призначення позивачу пенсії відповідно до Закону № 2262-12, що свідчить про те, що пенсійний орган під час розгляду заяв позивача з цього питання діяв у межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством України. Отже, відповідачем у справі не було допущено бездіяльності, і не було вчинено жодних дій спрямованих на порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Така правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 295/13070/16-а.

Отже, суд відхиляє твердження позивача, що заява ОСОБА_1 від 08.03.2025 р. фактично є заявою про поновлення виплати пенсії за вислугу років, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлений чинним законодавством спосіб не звертався із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в порядку який визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України № 3-1 від 30.01.2007.

Щодо твердження позивача, що відповідач 05.07.2024 р. призначив пенсію за віком вперше, а не поновив пенсію за вислугу років, суд враховує, що таке призначення відбулось після звернення позивача до органів пенсійного фонду з відповідною заявою, тобто після вчинення активних дій позивача для призначення такого виду пенсії, що підтверджено матеріалами справи.

Між тим, в межах даної справи не оспорюються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії за віком відповідно до норм Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, спірним є рішення, яким відмовлено саме у переведенні на пенсію за вислугу років, згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Враховуючи відсутність доказів звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" згідно встановленого чинним законодавством порядку звернення за призначенням пенсії такого виду, суд констатує відсутність у відповідача обов`язку щодо призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Враховуючи викладені та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ), про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук

.