Справа № 500/5945/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 500/5945/24 пров. № А/857/664/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 500/5945/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії

суддя в 1-й інстанції Чепенюк О.В.

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 26.11.2024 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною відмову, оформлену листом від 09.09.2024 № 574/10/2712 у передачі у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.08.2024 про передачу у спільну часткову власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 500/5945/24 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що суд при вирішенні спору застосував норми права, які регулюють порядок надання житла військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які мають вислугу на військовій службі більше 20 років, а також особам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов. В той час як застосуванню підлягали норми права, які регулюють порядок безоплатної передачі займаного житла у власність (приватизації), а саме Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». На думку позивача, спірна квартира належить до об`єктів приватизації визначених частиною 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зважаючи на те, що позивач не скористався правом на безоплатну приватизацію житла, тому звернувся до відповідача з заявою про безоплатну приватизацію житла.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивач не дотримався порядку, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців та членів їх сімей. Крім того, суд встановив, що позивач отримав житло від Міністерства оборони України за адресою: вул. Л. Курбаса, 2/229, м. Тернопіль, а тому не може отримати інше, оскільки службове житло для військовослужбовців надається у власність лише один раз.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є військовослужбовцем, проживає і зареєстрований разом із сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 .

13.08.2024 позивач надіслав поштовим зв`язком до КЕВ м.Тернопіль заяву про передачу йому та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спільну часткову власність у рівних частках (1/3) квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку приватизації державного житлового фонду.

Відповідач у відповідь на цю заяву направив позивачу лист від 09.09.2024 № 574/10/2712 у якому повідомив, що не може надати дозвіл на приватизацію житла без попереднього його розподілу у відповідності до розділу VII пункту 3 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380. Позивачу запропоновано звернутися в житлову комісію 1 БР та ЗЗЗ військової частини НОМЕР_1 для оновлення даних по обліковій справі та надання всіх необхідних документів для узагальнення та подачі на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Не погодившись із цим рішенням відповідача позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Питання щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульоване положеннями статті 12 Закону № 2011-ХІІ.

Частиною 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (частина 4 статті 12 Закону № 2011-ХІІ).

Частиною 5 статті 12 цього Закону визначено, що житло або грошова компенсація за належне для отримання житло надається зазначеним військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби в межах норм та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Отже, набуття у власність житла військовослужбовцями регулюється спеціальним законодавством, а саме Законом № 2011-ХІІ, а не Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно статті 12 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 1081, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1081, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Отже, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Пункт 22 Порядку № 1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції № 380, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.

І положення Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, і норми Інструкції № 380 передбачають надання військовослужбовцю лише один раз протягом усього часу проходження військової служби житла або використання альтернативних варіантів для реалізації цього права.

Порядок передання квартир (будинків) у власність громадян регламентує розділ Х Інструкції № 380.

Пункт 1 цього розділу визначає, що підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до пункту 1 розділу VIІ Інструкції № 380, особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Згідно з пунктом 3 розділу VIІ Інструкції № 380, для прийняття рішення про надання жилих приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) протягом одного місяця з дня затвердження командиром військової частини протоколу з питань, вказаних у пункті 7 розділу ІІІ цієї Інструкції, розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений у встановленому законодавством порядку протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є підставою для підготовки наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, який видається протягом трьох робочих днів з дня затвердження протоколу. Протягом трьох робочих днів з дня видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання облікова справа військовослужбовця разом з витягом із затвердженого у встановленому законодавством порядку протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) та зазначеного наказу направляються військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

На час виникнення спірних правовідносин пункт 3 розділу VIІ Інструкції № 380 передбачав, що для прийняття рішення про надання житлових приміщень для постійного проживання житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ військовослужбовців. Після розгляду документів облікової справи житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) приймає рішення про надання житлового приміщення для постійного проживання. Затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Пункт 4 цього ж розділу (на час виникнення спірних правовідносин) передбачав, що на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23). Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до Головного квартирно-експлуатаційного управління (далі - ГКЕУ) для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

З 24.07.2024 відповідно до внесених замін до цієї Інструкції такий список надання постійного житла з іншими документами направляються до Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ЦУІІЗ) для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про: погодження надання постійного житла; відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови. Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом. У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання. Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами (пункт 5 розділу VIІ Інструкції №380).

Далі пункти 6 та 7 розділу VIІ Інструкції № 380 передбачали такий алгоритм дій: ГКЕУ (на даний час ЦУІІЗ) на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків); затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Апеляційний суд на підставі матеріалів справи встановив, що будівля за адресою: АДРЕСА_2 була включена до Переліку житлових об`єктів, які передбачалось фінансувати у 2014 році за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних Сил України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 30.04.2014 № 283, як реконструкція гуртожитку під 10-квартирний житловий будинок з терміном завершення будівництва у грудні 2014 року. Гуртожиток переобладнаний у 10 житлових квартир.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2024 № 397007952 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований 30.01.2020 за державою в особі Міністерства оборони України.

Вказаний будинок перебуває на балансі КЕВ м.Тернопіль.

28.03.2006 позивач зарахований на квартирний облік. 01.02.2021 житлова комісія розглядала питання розподілу житлової площі, зокрема, вирішено надати двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 житловою площею 51,4 кв.м, загальною площею 83,5 кв.м. по позачерговій черзі полковнику запасу ОСОБА_1 після подання у житлову комісію військової частини НОМЕР_2 документів про те, що за рахунок Міністерства оборони України житлом не забезпечувався.

Апеляційний суд зауважує, що питання про надання позивачу житла вирішувала на первинному рівні житлова комісія військової частини НОМЕР_3 . Така хоч і прийняла рішення надати це житло позивачу, проте з умовою подання у житлову комісію військової частини НОМЕР_3 документів про те, що заявник за рахунок Міністерства оборони України житлом не забезпечувався, про що зазначено у протоколі засідання житлової комісії від 01.02.2021 № 1.

Водночас, вищезазначеного у Інструкції № 380 порядку отримання житла у власність позивач не дотримався. Тому відповідач, не мав можливості вчинити дії визначені у пункті 4 розділу VIІ Інструкції № 380 з метою прийняття рішення про надання житлового приміщення позивачу.

Крім того, у матеріалах є інформація про що позивач отримав від Міністерства оборони України трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що свідчить про те, що позивач, як військовослужбовець уже отримував раніше житло від за час військової служби.

Підводячи підсумок наведеного вище, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі № 500/5945/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич