Справа № 200/10232/25
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2026 року Справа№200/10232/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Пальчика Володимира Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2025 до Донецького окружного адміністративного суду, через систему Електронний суд, надійшов позов адвоката Пальчика Володимира Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - Відповідач -1), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі Відповідач 2) про:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), врахувавши до загального стажу період роботи згідно оригіналу трудової книжки з 09.09.1982 року по 08.09.1983 рік, з 18.11.1993 року по 13.05.1994 рік, з 14.05.1997 року по 15.05.2000 рік з дати виникнення права на неї, а саме з 03.05.2025 року, і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити перераховану пенсію за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з дня виникнення права на призначення пенсії, а саме з 03.05.2025.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після отримання першої виплати пенсії, позивачу стало відомо, що при призначенні пенсії не ураховано всі періоди роботи, що призводить до неналежного розміру пенсії. Позивач зазначив, що записи в трудовій книжці містять усі необхідні реквізити, отже, дійсність трудової книжки та записів про роботу не можуть піддаватися сумніву. Вказав, що неможливість отримання уточнюючих довідок за наявності запису в трудовій книжці не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на Позивача, така обставина не пов`язана з її волею та не залежить від її зусиль. На звернення щодо перерахунку пенсії, відповідач листом відмовив, що стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Відповідач-1 позов не визнав, надав відзив на адміністративний позов за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач вказав, що за результатом розгляду заяви про призначення пенсії, позивачеві призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.05.2025. Вказав, що згідно з наданих документів та індивідуальних відомостей страховий стаж позивача становить 32 роки 09 місяців 03 дні, до страхового стажу не враховано період роботи з 09.09.1982 по 08.09.1983, оскільки дата прийняття на роботу (09.09.1982) передує даті заповнення трудової книжки (09.09.1983), а також в записі наявні виправлення, які не завірені належним чином дата прийняття на роботу та дата наказу про прийняття на роботу, що в свою чергу порушує вимоги Інструкції № 58. Також не зараховано період роботи з 18.11.1993 по 15.05.2000, оскільки відсутня повна назва підприємства, що в свою чергу порушує вимоги розділу Інструкції № 58 від 29.07.1993. Додатково повідомлено, що період з 14.05.1994 по 13.05.1997 зараховано як догляд за дитиною до досягнення 3 річного віку.

Відповідач наголосив, що із заявами про перерахунок пенсії ОСОБА_1 до Головного управління не зверталася.

Також Відповідач-1 вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом.

Сторона позивача надала відповідь на відзив у якій висловлено незгоду з позицією Відповідача-2 та зазначено, що відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі, і внесення до неї записів, є підприємство та роботодавець, а відтак відсутня вина Позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням вимог.

Від Відповідача-2 також надійшов відзив на адміністративний позов у якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві не розглядало заяву позивача про призначення пенсії, а лише листом від 12.12.2025 повідомлено про призначення пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Вказав, що для перерахунку пенсії ОСОБА_1 необхідно надати заяву встановленої форми в зручний для неї спосіб (особисто або через вебпортал) та документи, які засвідчують особу.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 30.12.2025 вказану позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 07.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, витребувано у відповідача докази у справі.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 .

Рішенням 59 від 14.07.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.05.2025, що підтверджується матеріалами справи та не є спірним між сторонами.

Разом з тим, при призначенні пенсії до страхового стажу ураховано не всі періоди роботи.

За звернення позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 12.12.2025 повідомило про призначення пенсії на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Листом від 28.11.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомив адвоката позивача про те, що ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні не перебуває та не отримує пенсійні виплати. Рекомендовано звернутися із заявою встановленого зразка про перерахунок пенсії.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про незарахування до страхового стажу деяких періодів роботи згідно з оригіналом трудової книжки, а саме: з 09.09.1982 по 08.09.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000.

Так, згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_3 від 09.09.1983 позивач працювала:

Жовтневий райвійськомат м.Києва

- 09.09.1982 прийнята на посаду сторожа (наказ № 193 від 10.09.1982, запис №1);

- 14.01.1983 переведена на посаду інспектора по обліку та бронювання (наказ №18 від 14.01.1983, запис №2);

- 08.09.1983 звільнена за власним бажанням (наказ № 202 від 26.08.1983, запис №3).

Виробниче об`єднання «Завод Арсенал» база відпочинку «Арсеналець на Десні»

- 18.11.1993 прийнята на посаду лікаря-гастроентеролога (наказ № 171 від 18.11.1993, запис №20);

- 15.03.2000 звільнена за власним бажанням (наказ № 222 від 12.05.2000, запис №21).

Згідно з розрахунком стажу (форма РС-право) спірний період з 09.09.1982 по 08.09.1983 зарахований частково: з 01.09.1983 по 08.09.1983 як навчання у вищих навчальних закладах, період роботи з 09.09.1982 по 31.08.1983 не зарахований до страхового стажу; спірний період з 18.11.1993 по 13.05.1994 не зарахований до страхового стажу; спірний період з 14.05.1997 по 15.05.2000 не зарахований до страхового стажу.

Не погодившись з не зарахуванням спірних періодів роботи до страхового стажу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком.

За приписами ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону № 1058-IV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами 1та 2 статті 42 цього Закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону №1058-ІV визначено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Частинами 1 та 3 ст. 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також частиною 1 статті 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Тобто, надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, спірним у цій справі є не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 09.09.1982 по 08.09.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000.

Стосовно зарахування періоду роботи з 09.09.1982 по 08.09.1983, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, трудова книжка позивача містить записи про роботу у

Жовтневому райвійськоматі м.Києва у період з 09.09.1982 по 08.09.1983.

Так, трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 від 09.09.1983, копія якої наявна в матеріалах справи та яка надавалась до Пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії, в розділі «Відомості про роботу» містить відповідні записи про роботу позивача. Будь-яких порушень внесення зазначених записів відповідачем під час розгляду питання про призначення пенсії позивачу не встановлено.

У відомостях про особу на першому (титульному) аркуші трудової книжки наявна печатка підприємства.

Як вбачається з відзиву на адміністративний позов, позивачеві не зараховано період роботи з 01.08.1983 по 01.09.1985, оскільки дата прийняття на роботу (09.09.1982) передує даті заповнення трудової книжки (09.09.1983), а також в записі наявні виправлення, які не завірені належним чином дата прийняття на роботу та дата наказу про прийняття на роботу, що в свою чергу порушує вимоги Інструкції № 58.

Так, дата видачі трудової книжки позивача вказана як 09.09.1983, при цьому перша запис про роботу датована 09.09.1982, будь-які виправлення у вказаних вище записах судом не встановлено.

Суд вважає, що більш потовщене наведення цифри не є виправленням.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», наказ Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Також відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Таким чином, відповідальність за правильність заповнення трудових книжок покладалася на керівника або відповідальну особу підприємства, установи чи організації, а не на працівника.

Тобто, зазначення неправильної дати видачі трудової книжки, не можуть спричиняти для позивача негативні наслідки у вигляді недійсності відповідних записів у трудовій книжці, тому, вказаний вище період роботи, протиправно не зарахований до страхового та пільгового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Слід зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.03.2018 під час розгляду справи в аналогічних правовідносинах № 754/14898/15-а.

На підставі викладеного вище, суд вважає, що відповідачем-1 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 09.09.1982 по 31.08.1983.

Підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.09.1983 по 08.09.1983 відсутні, оскільки, як встановлено судом вище, період з 01.09.1983 по 27.06.1989 зарахований як навчання у ВНЗ.

Стосовно періоду з 18.11.1993 по 13.05.1994 та з 14.05.1997 по 15.05.2000 суд зазначає, що згідно із записами трудової книжки позивач працювала у період з 18.11.1993 по

15.03.2000 працювала у Виробничому об`єднанні «Завод Арсенал» база відпочинку «Арсеналець на Десні». Запис про вказаний період роботи містить посилання на дату та номер наказу, підпис відповідальної особи та завірений печаткою, з якої чітко вбачається назва підприємства. Період з 14.05.1994 по 13.05.1997 зарахований як період догляду за дитиною до 3 років.

Суд вважає, що відсутність запису щодо назви підприємства, з урахуванням засвідчення записів про періоди роботи печаткою такого підприємства не може слугувати підставою для не зарахування такого періоду роботи.

Отже, відповідачем-1 протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.11.1993 по 13.05.1994 та з 14.05.1997 по 15.05.2000.

Суд наголошує, що відповідно до Порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.

Отже, позивач не може нести негативні наслідки за порушення вчинені іншим відповідальним співробітником підприємства та не може бути позбавлений конституційно гарантованого права на пенсійне соціальне забезпечення.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 з 09.09.1982 по 31.08.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000 та про наявність підстав для зобов`язання Відповідача -1 зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та здійснити перерахунок пенсії з дня призначення.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача щодо необхідності звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії встановленого зразка, оскільки в даному випадку спірним у справі є дії пенсійного органу при розгляду заяви про призначення пенсії.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача-1 щодо відмови у перерахунку пенсії, суд зазначає, що фактично Відповідачем-1 повідомлено про необхідність звернення із заявою встановленого зразка, сама відмова у перерахунку пенсії, як і заява про перерахунок пенсії, в матеріалах справи відсутні.

Отже суд вважає, що належним захистом прав позивача у цій справі буде саме визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 09.09.1982 по 31.08.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000, та зобов`язання Відповідача -1 зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та здійснити перерахунок пенсії з дня призначення.

При цьому, враховуючи відсутність підстав для зарахування періоду з 01.09.1983 по 08.09.1983 до страхового стажу (оскільки такий період вже зарахований), суд задовольняє позовні вимоги в цій частині частково, а саме в частині зобов`язання Відповідача -1 зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 з 09.09.1982 по 31.08.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000 та здійснити перерахунок пенсії з дня призначення пенсії.

Стосовно позовних в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити перераховану пенсію за віком ОСОБА_1 з дня виникнення права на призначення пенсії, а саме з 03.05.2025, суд зазначає, що оскільки спірні періоди ще не зараховані до страхового стажу та не здійснено перерахунок пенсії позивача, обов`язок виплати перерахованого розміру пенсії не настав.

Отже, суд вважає позовні вимоги в цій частині передчасними, оскільки доказів порушення прав позивача після здійснення майбутнього перерахунку пенсії немає.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Разом з тим, суд звертає увагу Відповідача-2 на те, що відповідно до ч. 1 ст. 47 закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця проживання пенсіонера організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Отже, після проведення перерахунку пенсії на виконання цього рішення Відповідач-2 зобов`язаний виплачувати пенсію позивачеві у перерахованому розмірі з дня виникнення права, а саме з 03.05.2025.

Суд не приймає до уваги твердження Відповідача-1 про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки спірні періоди роботи не зараховані Відповідачем-1 при розгляді заяви про призначення пенсії, при цьому відповідачами не надано доказів надсилання позивачеві рішення про призначення пенсії разом із розрахунком стажу.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з матеріалами справи позивачем сплачено судовий збір за одну немайнову вимогу у розмірі 968,96 грн.

Ураховуючи, що фактично позовні вимоги задоволені, оскільки визнано протиправними дії відповідача-1 та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, суд вважає, що судовий збір у сплаченому розмірі за одну вимогу немайнового характеру підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь позивача.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо неврахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 09.09.1982 по 31.08.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) період роботи з 09.09.1982 по 31.08.1983, з 18.11.1993 по 13.05.1994, з 14.05.1997 по 15.05.2000, здійснивши перерахунок пенсії з 03.05.2025 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв