Справа № 160/19898/25
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року м. Дніпросправа № 160/19898/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Юрко І.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в адміністративній справі №160/19898/25 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетав Авто", ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

08.07.2025 Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетав Авто", ОСОБА_1 , в якому просило: встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» () ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» ().

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року адміністративний позов задоволено, а саме суд:

Встановив тимчасове обмеження у праві виїзду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» () ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за межі України до погашення податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» ().

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, що строки позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон позивачем були пропущені без поважних причин, без належних обґрунтувань і без подання заяви про їх поновлення.

В даному випадку відповідно до статті 289-2 КАС України підставою для звернення податкового органу до суду з вимогою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України керівника юридичної особи є несплата такою юридичною особою протягом 240 календарних днів з дня вручення податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 млн. грн.

Як зазначено в рішенні суду, контролюючим органом сформовано податкову вимогу №17-17 від 06.05.2016, яку було направлено засобами поштового зв`язку. Податкова вимога отримана представником юридичної особи 12.05.2016, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №980.

Рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції матеріали справи не містять. Позивачем надано було інше рекомендоване повідомлення № 999, яке не підтверджує отримання податкової вимоги, оскільки не містить опису вкладення. На разі, зі сплином 9 років, не можливо встановити та належним чином перевірити факт направлення відповідачу 1 податкової вимоги.

Зазначене позивачем та судоим рішення від 12.04.2021 у справі за №160/14565/20 не стосується відповідача, оскільки відповідно до судового реєстру дане рішення було винесено відносно іншого підприємства, а саме «Спектр інвест».

Отже, посилання суду на рішення від 12.04.2021 у справі за №160/14565/20 , як на проведення позивачем заходів стягнення боргу є помилковим та таким, що не підтверджує проведення позивачем заходів.

Таким чином, навіть якщо врахувати доводи позивача, то слід зазначити, що у позивача виникли підстави для звернення до суду з позовом, починаючи з 12.12.2016 р. (з цього дня обчислюється тримісячний строк звернення до суду) до 12.03.2016 р.

Проте, позов подано до суду лише 08.07.2025 р. через 9 років, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція щодо обчислення строків звернення з позовною заявою про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України викладена в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 140/26462/23.

Також, ОСОБА_1 не є керівником товариства, а є засновником товариства на якого були покладені функції в.о. керівника у зв`язку з відсутністю діяльності товариства та відсутністю директора.

Функції з виконання посадових обов`язків керівника були покладені на мене 23.06.2018 р., в період часу, коли вже податковий борг виник у юридичної особи.

Від позивача ГУДПС надійшли додаткові пояснення.

В обґрунтування зазначено, зокрема. що статтею 87 ПК України, встановлено подію з якою законодавець ототожнює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із відповідною позовною заявою, а саме закінчення терміну 240 днів після вручення податкової вимоги. Цією ж статтею, законодавець визначає подію яка свідчить про закінчення строку звернення до суду із відповідним позовом, а саме - до погашення такого податкового боргу.

Таким чином, 240 днів вказаних в статті 87 ПК України це термін наданий платнику податків для сплати податкового боргу задля уникнення правових наслідків, що можуть настати у вигляді подання контролюючим органом позову до суду про обмеження права виїзду.

Отже, підставою для звернення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до суду є наявність у ТОВ «СЕТАВ АВТО» податкового боргу у сумі 1 489 161,69 грн, який не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення податкової вимоги. Податкова вимога №17-17 від 06.05.2016 вручена платнику податків 12.05.2016, а 240-денний строк сплинув 12.12.2016.

Тобто, дата 12.05.2016 зазначена судом в ухвалі про залишення позову без руху є датою з якої у контролюючого органу виникло право на звернення до суду із відповідною позовною заявою.

Нормою визначеною п. 87.13 ст. 87 ПК України, встановлено строк звернення до суду до погашення такого податкового боргу,

Вищевикладена позиція узгоджується із позицією Верховного Суду вказаною в постанові від 31 березня 2025 по справі № 160/5655/22, а саме: щодо доводів скаржника стосовно недотримання позивачем передбаченого частиною другої статті 122 КАС України строку звернення до суду з цим позовом. Суд зазначає, що п.87.13 статті 87 ПК України визначено, що у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

В межах справи №160/5655/22, скаржник (керівник юридичної особи) посилався на норми статті 122 КАС України, а саме на встановлений частиною 2 статті 122 КАС України тримісячний строк для звернення, проте суд відхилив відповідні доводи скаржника вказавши на відсутність пропуску строку звернення зі сторони контролюючого органу.

Посилання на інший номер справи не змінює висновків суду. Суд прийняв рішення, виходячи з наявності податкового боргу у ТОВ «СЕТАВ АВТО» та обставин, що стосуються саме цього товариства та ОСОБА_1 , а не іншої компанії.

Кучугурний С.Ю. офіційно зареєстрований як керівник у інформаційних системах ДПС України а також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕТАВ АВТО» , перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області як платник податків і зборів.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань , керівником вказаного товариства є Кучугурний Сергій Юрійович.

За ТОВ «СЕТАВ АВТО» на теперішній час в інтегрованих картках платника податків обліковується податковий борг на загальну суму 1 489 161,69 грн.

З урахуванням вимог ст. 56, 57 Податкового кодексу України, у зв`язку з несплатою ТОВ «СЕТАВ АВТО» у встановлені строки нарахованих сум, грошові зобов`язання набули статусу податкового боргу.

Відповідно до ст.59 ПК України, у зв`язку з несплатою до бюджету сум податкового боргу, контролюючим органом сформовано податкову вимогу №17-17 від 06.05.2016, яку було направлено засобами поштового зв`язку.

Податкова вимога отримана представником юридичної особи 12.05.2016, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №980.

На виконання вимог п. 95.5 ст. 95 ПК України, прийнято рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду на користь Головного управління ДПС, щодо стягнення податкового боргу з ТОВ «СЕТАВ АВТО», який виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки.

Вказаний захід не призвів до повного погашення податкового боргу ТОВ «СЕТАВ АВТО», що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 6 ПК України надано визначення понять «податок» та «збір». Так, податок - це обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платника податку відповідно до цього Кодексу. Збором (платою, внеском) є обов`язковий платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податків, з умовою отримання ними спеціальної вигоди, у тому числі внаслідок вчинення на користь таких осіб державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими уповноваженими органами та особами юридично значимих дій.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, передбачено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. ПК України).

За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України ).

Тобто, узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, на платників податків покладений обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору впорядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Підпунктом 20.1.35-2 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівників юридичних осіб або постійних представництв нерезидентів-боржників за межі України у разі невиконання податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу.

У відповідності з пунктом 87.13 статті 87 ПК України, у разі несплати протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги суми податкового боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, контролюючий орган може звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України - до погашення такого податкового боргу.

Вимоги абзацу першого цього пункту не застосовується у разі наявності зобов`язання держави щодо повернення юридичній особі або постійному представництву нерезидента-боржника помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, бюджетного відшкодування податку на додану вартість, якщо загальна сума непогашеної заборгованості держави перед боржником дорівнює або перевищує суму податкового боргу такого боржника.

Тимчасове обмеження у праві виїзду керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника за межі України встановлюється як забезпечувальний захід виконання судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що статтю 87 ПК України доповнено наведеним вище пунктом 87.13 та 87.14 згідно із Законом України від 30.11.2021 №1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01.01.2022 (далі - Закон №1914-IX).

Також цим Законом Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 289-2 «Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу тимчасового обмеження права громадян України на виїзд за межі території України».

Відповідно до частини 1 статті 289-2 КАС України, у разі невиконання у встановлені Податковим кодексом України строки обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань юридичною особою або постійним представництвом нерезидента, що призвело до виникнення податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, податковим органом подається до суду за основним місцем реєстрації юридичної особи або постійного представництва нерезидента позовна заява про застосування судом тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України.

Отже, підставами для застосування забезпечувального заходу у виді тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі території України є:

1) наявність у юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника податкового боргу (заборгованості) у сумі, що перевищує 1 мільйон гривень;

2) наявність судового рішення або рішення керівника контролюючого органу про стягнення суми податкового боргу.

3) не сплата такого боргу, що перевищує 1 мільйон гривень, протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги.

Верховний Суд у постанові від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24 дійшов висновку, що норми статті 289-2 КАС України не встановлюють окремих строків звернення до суду, не визначають інших вимог до позовної заяви, відмінних від тих, які передбачені загальними нормами КАС України, як і не встановлюють іншої, особливої процедури розгляду таких заяв, що свідчить про те, що звернення в порядку статті 289-2 КАС України з позовною заявою про обмеження виїзду керівника платника податків за кордон відбувається в загальному порядку, в тому числі і за загальними строками звернення до суду.

При цьому, право на звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникає через 240 днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, та повинно бути реалізовано в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.

Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, наведена норма чітко встановлює момент початку перебігу строку для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень саме з дня виникнення підстав, які наділяють його правом на подання визначених законом позовних вимог. Такими підставами слід уважати об`єктивно визначені обставини, за наявності яких суб`єкт владних повноважень усвідомлює або повинен усвідомлювати факт порушення публічного інтересу, на захист якого спрямований відповідний адміністративний позов. При цьому слід виходити з того, що строк звернення до суду не може визначатися на розсуд суб`єкта владних повноважень чи пов`язуватися з будь-якими суб`єктивними чинниками, такими як момент прийняття внутрішніх рішень чи отримання додаткових роз`яснень.

Таким чином, законодавець передбачив об`єктивний критерій для обчислення строку звернення до адміністративного суду, який забезпечує належну реалізацію принципів юридичної визначеності, стабільності правовідносин та оперативності у вирішенні публічно-правових спорів. Недотримання цього строку позбавляє суб`єкта владних повноважень можливості реалізувати своє право на судовий захист, якщо не буде встановлено наявності поважних причин для його поновлення. Вказане забезпечує збалансованість інтересів суб`єктів владних повноважень та інших учасників адміністративного процесу, сприяє дисциплінованості та прогнозованості діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, унеможливлює зловживання процесуальними правами та гарантує ефективний судовий захист прав і законних інтересів усіх учасників правовідносин.

Відповідно до пункту 59.5 цієї статті у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.

Так, Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 р.у справі № 120/2322/24 дійшов висновку, що "правові підстави для звернення до суду згідно зі статтею 289-2 КАС України щодо встановлення тимчасового обмеження керівника юридичної особи або постійного представництва нерезидента-боржника у праві виїзду за межі України виникають через 240 днів від дня вручення платнику податків податкової вимоги, а відповідні повноваження повинні бути реалізовані контролюючим органом в межах тримісячного строку, передбаченого частиною другою статті 122 КАС України.".

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 12 вересня 2024 року у справі № 120/2322/24, від 12 вересня 2024 року у справі №140/26462/23, від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24, від 24 липня 2025 року у справі № 80/11507/24, від 11 вересня 2025 року у справі № 460/1354/25.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 18 грудня 2025 року у справі № 280/5892/25 та від 18 грудня 2025 року у справі № 160/20031/25.

Посилання суду першої інстанції та відповідача на висновки Верховного Суду щодо порядку обчислення строку на звернення до суду з позовами відповідно до положень пункту 87.13 статті 87 ПК України та статті 289-2 КАС України, викладеного в постанові 31 березня 2025 року у справі №160/5655/22, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у вказаній постанові Верховний Суд не формував конкретно визначених висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15 січня 2026 року справа № 340/4971/25.

Позивач посилався на те, що станом на день звернення до суду в інтегрованих картках платника податків відповідача, обліковується податковий борг.

Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з виникненням податкового боргу контролюючим органом за місцем обліку відповідача було сформовано податкову вимогу №17-17 від 06.05.2016, яку було направлено засобами поштового зв`язку, яка отримана представником юридичної особи 12.05.2016, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №980.

Граничний 240-денний строк, визначений пунктом 87.13 статті 87 ПК України та частиною 1 статті 289-2 Кодексу адміністративного судочинства України для сплати податкового боргу, завершився 07.01.2017.

З цієї дати у контролюючого органу виникли правові підстави для реалізації владної компетенції та пред`явлення відповідних позовних вимог, а відтак з цього моменту почав свій перебіг тримісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто до 07.04.2017. включно.

Натомість, контролюючий орган подав позов до суду лише 08.07.2025, без дотримання встановленого законодавством строку, не навівши поважність причин його пропуску суду першої інстанції та проігнорувавши доводи скаржника/відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.

Щодо приписів пункту 102.4 статті 102 ПК України, та колегія суддів зазначає наступне.

Указаною нормою дійсно встановлено спеціальний строк звернення до суду з вимогами про стягнення податкового боргу - 1095 днів з дня виникнення податкового боргу. Водночас зазначений строк не підлягає застосуванню до позовних вимог про застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України керівника платника податків-боржника. Це пояснюється тим, що такі забезпечувальні заходи, хоча й мають певний зв`язок із погашенням податкового боргу, але вони не можуть ототожнюватися з вимогами про безпосереднє стягнення податкового боргу.

Колегія суддів також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 червня 2022 року у справі № 280/5400/19, де зазначено, що повноваження податкового органу щодо стягнення податкового боргу та щодо інших заходів впливу на платника податків з метою погашення податкового боргу законом чітко розмежовуються, що виключає можливість їх ототожнення. За своєю правовою природою ці повноваження є різними, як з огляду на підстави їх виникнення, так і юридичні наслідки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 01 липня 2025 року у справі № 120/2450/24, від 24 липня 2025 року у справі №580/11507/24, відповідно до якої строк звернення до суду у подібних правовідносинах становить три місяці відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись статтями 122-123, 240, 289-2, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в адміністративній справі №160/19898/25 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в адміністративній справі №160/19898/25 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким залишити без розгляду позовну заяву позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сетав Авто", ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко