Справа № 360/22/26
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 березня 2026 рокум. ДніпроСправа № 360/22/26

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Мамедова Азай Хасай огли в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Мамедов Азай Хасай огли звернувся до Запорізкього окружного адміністративного суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 01.12.2025 адміністративну справу №280/10413/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії визначено передати на розгляд Луганському окружному адміністративному суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02.01.2026 позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачеві усунути зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви шляхом надання до суду уточненої позовної заяви в якій навести належне правове обґрунтування можливості об`єднання заявлених вимог в одному провадженні та з обґрунтуванням щодо залучення Міністерства оборони України у якості третьої особи, або уточнити склад осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 відкрито провадження за позовом адвоката Мамедова Азай Хасай огли в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги адвоката Мамедова Азай Хасай огли в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії роз`єднано, зокрема, виділено в окремі провадження вимоги про:

- визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 прийнято до провадження адміністративну справу за позовом адвоката Мамедова Азай Хасай огли в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано у відповідача докази.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати до суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (особистий кабінет в системі «Електронний суд»), з використанням власного електронного підпису, протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання цієї ухвали інформацію про кількість невикористаних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій у 2016-2025 роках ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, шо позивач почав військову службу за призовом на строкову службу з 1999 року та після спливу терміну строкової служби залишився на військовій службі. З 2016 року (у різні періоди служби) брав участь в антитерористичній операції, а після повномасштабного вторгнення ворога на територію України з лютого 2022 року став на захист Маріуполя, після чого 18.05.2022 потрапив до полону, з якого звільнений 25.05.2025, а з військової служби звільнений 20.08.2025.

Згідно витягу із наказу №238 від 20.08.2025 Військової частини НОМЕР_1 позивачу здійснені такі виплати: грошову допомогу на оздоровлення за 2025 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, щомісячну премію за серпень 2025 року, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за невикористані щорічні основні відпуски та одноразову грошову допомогу (при звільненні) в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 25 років.

Відповідно до вимог п.14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

За приписами п.12 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

За приписами ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки», учасникам бойових дій, серед інших, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру ветеранів війни, Позивач з 2016 року має статус учасника бойових дій.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Позивач має право на грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки за період 2016 - 2025рр., як учасник бойових дій. Однак, всупереч вимогам діючого законодавства, відповідачем не виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки за наведений період, що є протиправною бездіяльністю.

14.01.2026 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено таке.

Відповідно до наказу командира військової частини військової частини польова пошта НОМЕР_3 №47 від 15.02.2016 року були зараховані до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_3 : Прапорщика ОСОБА_1 , військовослужбовця за контрактом, який прибув з військової частини НОМЕР_4 до пункту постійної дислокації, з 15 лютого 2016 року зарахувати до списків особового складу, та на всі види забезпечення. Призначити на посаду командира 2 відділення контрбатарейної боротьби радіолокаційного взводу батареї управління та арт. розвідки бригадної артилерійської групи, ВОС 515182А (2943) і вважати таким, що з 15 лютого 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом 685 гривень на місяць, шпк «молодший сержант».

Відповідно до наказу командира військової частини військової частини НОМЕР_1 №238 від 20.08.2025 року вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : Майстер-сержант ОСОБА_1 , НОМЕР_5 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній командир радіолокаційного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 174-РС від 07.08.2025, відповідно до підпункту «д» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" У ЗАПАС (у зв`язку із звільненням з полону) (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п.19 статті 6 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п.12 статті 12 ЗУ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, часникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п.8 статті 101 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. Відпустки учасникам бойових дій належать до категорії інших додаткових відпусток.

Відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

Відповідно до п. 37.11 Розділу XXXVII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам затвердженого Наказом МОУ від 20.07.2018 року № 260, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, зазначеним у пунктах 37.9 та 37.10 цієї Інструкції, що мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

Відповідно до п. 37.13 Розділу XXXVII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам затвердженого Наказом МОУ від 20.07.2018 року № 260, Розрахунок грошового забезпечення за час щорічної основної відпустки, визначеної в пунктах 37.5 та 37.6 цієї Інструкції, та грошової компенсації, визначеної в пунктах 37.9-37.11 цієї Інструкції, здійснюється виходячи з окладу за військовим званням, посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою штатною посадою, що ним займалася.

Відповідно до абз. 3 п. 37.14 Розділу XXXVII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам затвердженого Наказом МОУ від 20.07.2018 року № 260, грошова допомога на оздоровлення до розрахунку не включається.

Позивач відповідно до п.14 ЗУ Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України не звертався стосовно виплат та компенсацій до свого безпосереднього начальника. Відповідних рапортів не подавав, документів не надавав.

В рапорті на звільнення від 06.08.2025 року №20781 Позивач просив виплатити лише грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку на підставі ст. 24 ЗУ Про відпустки.

Фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 , відповідно до довідок ФЕС Позивачу було нараховане грошове забезпечення відповідно до законодавства України.

На підставі викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, та врахувати, що схожі позовні вимоги розглядаються Запорізьким адміністративним судом по справі № 280/10350/25.

Дослідивши матеріали судової справи у змішаній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , з 15.02.2016 по 20.08.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями з паспорта громадянина України НОМЕР_6 , витягу з реєстру територіальної громади від 25.06.2025 № 2025/008451088, картки платника податків, військового квитка НОМЕР_7 , витягами з наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 15.02.2016 № 47, командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2025 № 238, витягом з послужного списку.

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2025 № 11500 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, майстер-сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 30.03.2016 по 01.08.2016, з 31.08.2016 по 30.10.2016, з 30.03.2017 по 17.07.2017, з 02.08.2017 по 31.10.2017, з 16.03.2018 по 30.04.2018 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій області.

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2025 № 11499 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, майстер-сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 30.04.2018 по 10.07.2018, з 20.07.2018 по 20.10.2018, з 02.04.2019 по 15.07.2019, з 30.07.2019 по 06.08.2019, з 08.10.2019 по 18.10.2019, з 30.05.2020 по 08.06.2020, з 10.07.2020 по 07.09.2020, з 11.09.2020 по 23.03.2021, з 27.03.2021 по 25.04.2021, з 20.12.2021 по 24.02.2022 брав участь у здійсненні заходів із забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

29.06.2016 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій безтерміново на підставі пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру ветеранів війни від 23.06.2025 № 048843.

Державним підприємством «Український національний центр розбудови миру», яке виконує функції Національного інформаційного бюро, видано довідку від 05.06.2025 № 09-07/21249 про те, що в ході збройної агресії російської федерації проти України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майстер-сержант, в/ч НОМЕР_1 , перебував у полоні та був звільнений 25.05.2025. Звільнення відбулось відповідно до Порядку здійснення передачі військовополонених ворогів державі-агресору та звільнення оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 441, в результаті реалізації рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, утвореного відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2022 № 257.

Відповідно до довідки Служби безпеки України від 11.06.2025 № 34/О-1634д про перебування громадянина України з числа осіб, визначених пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їх сімей», у місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України або інтернування в нейтральних державах, майстер сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 18.05.2022 по 25.05.2025 перебував в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України.

06.08.2025 за вх. № 20781 військовою частиною НОМЕР_1 зареєстровано рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, в якому позивач просив також надіслати його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 , друге відділення; виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку на підставі статті 24 Закону України «Про відпустки», виплатити індексацію грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-ХІІ за період проходження служби.

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2025 № 238 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : майстер сержант ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній командир радіолокаційного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 174-РС від 07.08.2025, відповідно до пункту «д» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (у зв`язку із звільненням з полону) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 20 серпня 2025 року виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. З продовольчого забезпечення виключити з 21 серпня 2025 року.

Також у витязі з наказу від 20.08.2025 № 238 зазначено:

«..Щорічна основна відпустка за 2016 рік використана у кількості 40 діб, виплатити грошову компенсацію за 05 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2017 рік використана у кількості 40 діб, виплатити грошову компенсацію за 05 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2018 рік використана у кількості 40 діб, виплатити грошову компенсацію за 05 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2019 рік використана у повному обсязі (45 діб).

Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана у повному обсязі (45 діб).

Щорічна основна відпустка за 2021 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2024 рік не використана, виплатити грошову компенсацію за 45 діб невикористаної відпустки.

Щорічна основна відпустка за 2025 рік використана у кількості 15 діб, виплатити грошову компенсацію за 11 діб невикористаної відпустки…».

Відомості щодо використання додаткових відпусток і виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у наказі від 20.08.2025 № 238 відсутні.

Згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2026 № 1/66 додаткова відпустка ОСОБА_1 , передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 15.02.2016 по 20.08.2025 не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні додаткових відпусток не виплачувалась.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон № 2232-ХІІ, тут і надалі положення закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правововідносин) здійснено правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Суд при вирішенні позовних вимог керується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.08.2019 у зразковій справі № 620/4218/18.

Так, згідно із пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі Закону № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР Про відпустки (далі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно із частиною восьмою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім частини чотирнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно із частиною вісімнадцятою статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведено у Законах України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Закон № 3543-ХІІ) та від 06.12.1991 № 1932-ХІІ Про оборону України (далі Закону № 1932-ХІІ).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-ХІІ особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-ХІІ визначає особливий період як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак Законом № 2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас, у разі невикористання додаткової соціальної відпустки протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР Про відпустки.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоровя, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прос луженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30.04.2013 у справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість за потреби, за відповідної консультації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Таким чином, при звільненні з військової служби у запас військовослужбовець має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Судом встановлено, що згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.08.2025 № 238 вважати такими, що виключені зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 : майстер сержант ОСОБА_1 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишній командир радіолокаційного взводу батареї управління та артилерійської розвідки військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 174-РС від 07.08.2025, відповідно до пункту «д» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас (у зв`язку із звільненням з полону) і вважати, що справи та посаду здав та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статус учасника бойових дій ОСОБА_1 набув у 2016 році, на підтвердження чого позивачем надано копію посвідчення серії НОМЕР_8 від 16.03.2017 (арк.спр. 25), тобто право на додаткову соціальну відпустку, передбачену статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, позивач як учасник бойових дій набув у 2016 році.

При цьому, згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2026 № 1/66 додаткова відпустка ОСОБА_1 , передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 15.02.2016 по 20.08.2025 не надавалась, грошова компенсація за невикористані дні додаткових відпусток не виплачувалась.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.08.2025, належать до задоволення.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, внаслідок чого позовні вимоги належить задовольнити з коригуванням обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Щодо доводів представника відповідача про неподання позивачем рапорту про виплату компенсації за невикористані додаткові відпустки, суд зазначає, що така компенсація є виплатою, належною позивачеві при звільненні з військової служби, і не залежить від подання рапорту.

Стосовно тверджень представника відповідача, що схожі позовні вимоги розглядаються Запорізьким адміністративним судом по справі № 280/10350/25, суд зазначає, що у наведеній справі не є предметом розгляду питання нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір позивач від сплати судового збору звільнений, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Мамедова Азай Хасай огли в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2025 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.08.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська