Справа № 420/33522/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

Визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови в виплаті позивачу ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до п.7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 р. №52.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зачислити у спеціальний стаж період роботи з 16.09.1995 року по 25.02.1995 року на посаді лікаря-стоматолога.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 15.05.2025 вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 №52 позивачу відмовлено у призначенні та виплаті зазначеної одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови визначено те, що спеціальний стаж роботи позивача становить 27 років 0 місяців 2 дні при загальному стажі роботи 39 років 7 місяців 23 дні.

Як зазначено у вказаному рішенні, до страхового стажу, що дає право на отримання зазначеної грошової допомоги, відповідачем не зараховано період роботи позивача в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 15.09.1995 по 25.02.1999, оскільки така робота не підлягає зарахуванню до відповідного стажу через те, що зазначена установа не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також Переліком закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним та таким, що порушує її право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулась до суду з цим позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача.

22 жовтня 2025 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Як зазначає представник відповідача, ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 15.05.2025 №1263 про виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій як працівнику закладу охорони здоров`я, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058).

За результатами розгляду поданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення від 26.06.2025 №52 про відмову у призначенні зазначеної одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 у зв`язку з відсутністю законних підстав.

З посиланням на пункт 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, постанову Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати», а також постанову Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», представник відповідача зазначає, що до спеціального стажу роботи позивача не зараховано період її роботи в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 15.09.1995 по 25.02.1999.

На думку відповідача, зазначена установа не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а також Переліком закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Відтак, на переконання представника відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, а тому права, свободи чи інтереси позивача порушені не були.

Крім того, представник відповідача зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також не підлягають задоволенню, оскільки ухвалення судом такого рішення, на його думку, становитиме втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходитиме за межі завдань адміністративного судочинства.

З огляду на викладене представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 07 жовтня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі та витребував в порядку ст.80 КАС України у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчені копії:

заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (зі змінами 3668);

документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення від 26.06.2025 р. № 52.

22.10.2025 представник відповідача подав до суду витребувані ухвалою суду документи.

Розглянувши подані документи і матеріали, відзив відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Одеській області та з 12.05.2025 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач з 15.09.1995 до 08.06.2000 працювала на посаді судового лікаря-стоматолога в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту», яке 25.02.1999 перейменоване у Чорноморську центральну басейнову клінічну лікарню на водному транспорті МОЗ України.

Відповідно до Форми РС-право наданої відповідачем, до спеціального стажу не зараховано наступні періоди роботи позивача: з 15.09.1995 до 25.02.1999.

Водночас, відповідач зарахував до спеціального стажу період роботи позивача у Чорноморській центральній басейновій клінічній лікарні на водному транспорті МОЗ України з 26.02.1999 до 08.06.2000.

Суд встановив, що позивач 15.05.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви позивача від 15.05.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення №52 від 26.06.2025 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У вказаному рішенні відповідач, зокрема, зазначає, що, відповідно до п.7-1 «Прикінцевих положень» Закону особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

В означеному рішенні вказано, що спеціальний стаж роботи позивача складає 27 років 0 місяців 02 днів при загальному стажі роботи 39 рік 7 місяців 23 днів.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.08.2025, до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги не зараховано період роботи в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 15.09.1995 до 25.02.1999, оскільки вказана установа не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та Переліком закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №52 від 26.06.2025 протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (в подальшому - Закон №1788-ХІІ), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців, з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років.

Згідно із п.7-1 розд.XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (в подальшому - Закон №1058-IV), особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (в подальшому - Порядок №1191).

Згідно із п.1 Порядку №1191, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п.2 Порядку №1191, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно із п.6 Порядку №1191, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.

Відповідно до п.7 Порядку №1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Із урахуванням вищевикладених норм, суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 по справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 по справі №678/941/17, від 12.03.2019 по справі №127/9277/17.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи, страховий стаж позивача становить 39 років 7 місяців 23 дні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 року №52 відмовлено позивачу в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги, не зараховано період роботи в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 15.09.1995 по 25.02.1999 через те, що вказана установа не передбачена Переліком закладів і установи освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посаду, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та Переліком закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою (асистентів фармацевтів), посад професіоналів у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я.

Відповідно до розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 14.11.1993, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, які працюють у лікарняних закладах, незалежно від найменування посад.

Як встановлено з архівної довідки Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради» від 07.05.2025 №8, Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» створено на базі Одеського науково-дослідницького інституту гігієни транспорту МОЗ України, Чорноморської центральної басейнової клінічної лікарні на водному транспорті МОЗ України та кафедри морської медицини Одеського медичного інституту ім. М.І. Пирогова МОЗ України.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, 25.02.1999 Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту» перейменоване у Чорноморську центральну басейнову клінічну лікарню на водному транспорті МОЗ України .

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що незважаючи на те, що в Переліку закладів охорони здоров`я відсутня безпосередньо назва установи - Українське науково-практичне об`єднання «Медицина транспорту», вказана установа по суті була лікарським закладом, яке об`єднувало у собі у тому числі басейнові лікарні, що входять до вказаного Переліку.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року по справі №585/1498/17 дійшов правового висновку, що право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а і з посадою, яку обіймає працівник. Позбавлення позивача права на пенсію у даному випадку є таким, що порушує її конституційні права на соціальний захист, гарантовані державною.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу періоду роботи з 15.09.1995 до 25.02.1999 в «Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» на посаді судового лікаря-стоматолога до спеціального страхового стажу, що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058.

Отже, враховуючи записи у трудовій книжці позивача на день досягнення пенсійного віку, позивач працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та її стаж на відповідних посадах перевищував необхідні 30 років.

Відповідачем не заперечується, підтверджується рішенням про призначення пенсії №52 від 20.05.2025 та розрахунком стажу позивача (форми РС-право), проведеним органом ПФУ, що загальний страховий стаж позивача на момент звернення за призначенням пенсії складає 39 років 07 місяців 23 дні. Страховий стаж до 01.01.2004 становить 18 років 10 місяців 14 днів. Страховий стаж після 01.01.2004 становить 20 років 09 місяців 09 днів.

За таких обставин, приймаючи до уваги наявність у позивача необхідного стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також те, що на день досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-IV, позивач працювала на вищезгаданих посадах, а 20.05.2025 позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV вперше, суд доходить висновку щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 року №52, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи позовні вимоги зобов`язального характеру, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.2 КАС України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до ч. ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Для ефективного та повного захисту порушених прав позивача суд доходить висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати позивачу період роботи з 15.09.1995 по 25.02.1999 в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» на посаді судового лікаря-стоматолога до спеціального страхового стажу, що надає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що захист прав позивача саме в такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, не привласнює їх і не підміняє Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, а лише зобов`язує відповідача вчинити певні дії, що повністю відповідає вимогам законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зарахування періоду роботи позивача до спеціального стажу, суд звертає увагу на наявність описки у прохальній частині позовної заяви.

Так, у прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до спеціального стажу період її роботи з 16.09.1995 по 25.02.1995 на посаді лікаря-стоматолога.

З аналізу змісту позовної заяви, викладених у ній обставин, а також матеріалів справи вбачається, що позивач фактично просить зарахувати до спеціального стажу період її роботи в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 16.09.1995 по 25.02.1999, який і став предметом спору між сторонами та щодо якого відповідачем було прийнято рішення про відмову у зарахуванні до відповідного стажу.

За таких обставин суд дійшов висновку, що зазначення у прохальній частині позовної заяви періоду роботи з 16.09.1995 по 25.02.1995 є очевидною технічною опискою, яка не впливає на зміст заявлених позовних вимог та не змінює предмету спору.

З огляду на викладене, вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що позовна вимога позивача стосується зарахування до спеціального стажу періоду роботи з 15.09.1995 до 25.02.1999.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо дискреційності повноважень, з огляду на таке.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду, дискреційними повноваженнями є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача у спірній ситуації не ґрунтується на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм дій відповідача чітко зазначений законодавчо, у цьому випадку задоволення позову в частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Водночас, не належать до задоволення позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, оскільки позивачу ще не призначено відповідну допомогу у розмірі десяти місячних пенсій. Отже, такі вимоги є передчасними.

Натомість, суд вважає, що задоволення позовних вимог у спосіб, визначений судом у цьому рішенні, повністю захищає порушені права позивача.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 3633,00 грн.

Суд зазначає, що позовна заява містить дві вимоги немайнового характеру та одну похідну вимогу зобов`язального характеру.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028,00 грн.

Враховуючи наведене, розмір судового збору за подання позовної заяви у цій справі має становити 2422,40 грн.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 р. №52 та зобов`язання відповідача вчинити певні дії, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн.

Натомість, оскільки суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті позивачу грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій через її передчасність, у суду відсутні правові підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Що стосується надмірно сплаченого судового збору у розмірі 1210,60 грн, він підлягає поверненню позивачу у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.06.2025 №52, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на виплату грошової допомоги, період роботи на посаді судового лікаря-стоматолога в Українському науково-практичному об`єднанні «Медицина транспорту» з 15.09.1995 до 25.02.1999, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеський р-н, Одеська обл., 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО