Справа № 320/8812/26
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 березня 2026 року м. Київ № 320/8812/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Жукова Є.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «УКРЕКОПРОМ»
доАнтимонопольного комітету України
третя особа1. Комунальне некомерційне підприємство «МІСЬКА ЛІКАРНЯ ЕКСТРЕНОЇ ТА ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» Запорізької міської ради 2. Товариство з обмеженою відповідальністю «А-ЕНЕРНОГО»
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «УКРЕКОПРОМ» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 18853-р/пк-пз від 22.12.2025.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

02 березня 2026 року позовну заяву було передано судді Жуковій Є.О.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

До позовної заяви долучено заяву про поновлення процесуального строку, в якій позивач просить суд: поновити строк на оскарження рішення Комісії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 18853-р/пк-пз від 22.12.2025.

В обґрунтування заяви зазначено, що 09.02.2026 в іншій публічній закупівлі (посилання на закупівлю в системі електронних закупівель ProZorro: https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2026-01-14-006776-a) ТОВ «А-ЕНЕРГО» оскаржило до Комісії АМКУ рішення замовника щодо його дискваліфікації на підставі відсутності у нього діючого дозволу на здійснення операцій з оброблення відходів. При цьому, в обґрунтуванні вимог скарги ТОВ «А-ЕНЕРГО» посилалось саме на рішення Комісії АМКУ № 18853-р/пк-пз від 22.12.2025, як на правовий висновок, що підлягає обов`язковому врахуванню при розгляді поданої скарги. Більш того, вказана скарга була задоволена Комісією АМКУ відповідно до рішення № 1868-р/пк-пз від 18.02.2026, повний текст якого було оприлюднено в системі електронних закупівель ProZorro 23.02.2026 о 13:41. Таким чином, за наявності необґрунтовано сформованої позиції Відповідач продовжує допускати до участі тендерних закупівлях некваліфікованих учасників, які не мають відповідних ліцензій та дозвільних документів для надання замовникам послуг з управління небезпечними відходами, що відповідно негативно позначається на результатах господарської діяльності Позивача. Крім того, Позивач зазнаватиме збитків у вигляді надмірних затрат при сплаті платежів при оскарженні до Комісії АМКУ рішень замовників щодо визнання таких некваліфікованих учасників переможцями.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали позивачу звернутися до суду з цим позовом з урахування встановленого Законом строку звернення, суддя враховує наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано одне із основоположним прав людини право на справедливий суд, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав.

В національному законодавстві дане право випливає із положень Конституції України, у частині другій статті 55 якої закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Реалізація права на суд залежить як від інституційних та організаційних чинників, так і від особливостей здійснення окремих судових процедур.

Практикою Європейського суду з прав людини, сформованою, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 р. у справі "Пелевін проти України" (п. 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (п. 31) визначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Частиною шостою статті 161 КАС України регламентується, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом цього спору є рішення Комісії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 18853-р/пк-пз від 22.12.2025.

Закон України «Про публічні закупівлі» (далі - Закон №922-VII) визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.

Відповідно до частини 23 статті 18 Закону №922-VII рішення органу оскарження може бути оскаржене суб`єктом оскарження, замовником до окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом 30 днів з дня його оприлюднення в електронній системі закупівель.

Отже, законодавством спеціальний строк на оскарження рішення Комісії Антимонопольного комітету України, який становить 30 днів та обраховується з дня оприлюднення такого рішення в електронній системі закупівель.

Судом встановлено, позивачем не заперечується, що оскаржуване рішення було оприлюднено 25 грудня 2026 року о 13 годинні 18 хвилині.

Частиною 1 статті 120 КАС України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, з 26.12.2026 розпочався строку на оскарження рішення Комісії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 18853-р/пк-пз від 22.12.2025, який закінчився 26.01.2026, водночас позивач звернувся до суду лише 26.02.2026.

Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно зі статтею 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суддя зауважує, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять вичерпного, детально описаного переліку причин пропуску строку, які можна визнати поважними чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 9901/405/19.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2023 року у справі №140/1770/19 зазначила, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 420/9728/23 Верховний Суд вказав, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущений;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Подібний висновок викладений Верховним Судом також у постановах від 18 січня 2024 року у справі № 520/10732/21, від 24 січня 2024 року у справі № 2040/7854/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 120/3250/22.

Суддя викладені в заяві про поновлення пропущеного строку твердження позивача оцінює критично, з огляду на наступне.

Варто зазначити, що негативний виплив про який зазначає позивач жодним чином не свідчить про труднощі чи перешкоди, що унеможливили своєчасне звернення до суду з цим позовом.

Безумовно рішення суб`єктів владних повноважень можуть нести певний негативний вплив для суб`єктів господарюванню, проте зазначені обставини жодним чином не звільняють позивача від обов`язку щодо дотримання процесуального строку звернення на оскарження відповідних рішень (які на думку останнього є протиправними).

Більше того, про оскаржуване рішення позивач дізнався 25.12.2025, що ним не заперечується, а отже твердження позивача про негативні наслідки рішення комісії АМКУ не можуть свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

При цьому, суддя наголошує, що про інші обставин, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, в заяві не зазначено.

Підсумовуючи суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відтак, зважаючи на тривалість строку, який пропущений позивачем, обставини які завадили позивачу вчасно звернутися до суду (вказані в заяві про поновлення пропущеного строку), їх причинний зв`язок із пропуском строку звернення, суд дійшов до висновку про неповажність підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, наведені представником позивача підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою не можуть бути визнані поважними, а тому останньому слід навести інші поважні підстави пропуску строку та надати докази на їх підтвердження.

За правилами частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, суд вважає за належне вказати, що зазначені вище недоліки позовної заяви повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду із посиланням на реквізити даної ухвали, зокрема:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо заявлених позовних вимог, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку та додавши докази поважності причин його пропуску.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, викладені в заяві про поновлення процесуального строку.

2. Залишити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «УКРЕКОПРОМ» без руху.

3. Позивачу усунути недоліки позовної заяви у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали.

4. Попередити позивача про те, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута йому відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Жукова Є.О.