Справа № 522/916/26
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/916/26
Провадження №2-а/522/159/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Зелінська К.Ю..,

розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач обґрунтував позов тим, що оскаржувана постанова № М/936/1 від 28.08.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, порушенням процедури розгляду справи та принципу презумпції невинуватості. Позивач зазначає, що вжив усіх залежних від нього заходів для виконання вимог п. 2 розділу II Закону України № 3621-IX щодо проходження повторного медичного огляду, оскільки ще 04.06.2025 (до закінчення встановленого законом строку) добровільно згенерував направлення на ВЛК у застосунку «Резерв+», того ж дня з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 та записався в електронну чергу на 05.06.2025.

Вказані обставини підтверджують сумлінну поведінку Позивача, тоді як тривалість процедури огляду (завершеної 26.08.2025) була обумовлена об`єктивними чинниками: необхідністю додаткових обстежень у спеціалізованих закладах охорони здоров`я, організаційними складнощами в роботі ТЦК та СП, частими повітряними тривогами та зміною дислокації органу. Крім того, Позивач наголошує на грубому порушенні Відповідачем вимог ст.ст. 268, 277-2, 278, 285 КУпАП, оскільки розгляд справи відбувся без його сповіщення та присутності, що позбавило його права на захист, а копія постанови не була вручена або надіслана у встановлений законом строк, про що Позивач дізнався лише на стадії виконавчого провадження.

З огляду на те, що Позивач має чинну відстрочку від мобілізації, фактично пройшов ВЛК та отримав відповідну довідку, у нього був відсутній умисел на ухилення від виконання військового обов`язку. Оскільки обов`язок доказування правомірності рішення згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на Відповідача, а будь-які сумніви мають трактуватися на користь особи, притягнення Позивача до відповідальності за недоліки в організації роботи державних органів та медичних комісій є недопустимим і суперечить принципу належного урядування та практиці ЄСПЛ..

Ухвалою суду від 03.02.2026 року вирішено поновити позивачу пропущений строк для звернення з позовом до суду та прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі.

16.02.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначили, що позивач не виконав вимог закону не пройшов повторне ВЛК, а тому постанова є правомірною.

05.03.2026 року від позивача до суду надійшли пояснення, в яких позивач пояснив, що процедура ВЛК була затягнута як з вини відповдіача так і з об`єктивних причин. Надав загальнодоступну інформацію про ураження приміщення ТЦК внаслідок військової атаки.

У судове засідання призначене на 05.03.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що 28 серпня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 було винесено постанову № М/936/1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що правопорушення полягало у порушенні Позивачем строків проходження повторного медичного огляду (ВЛК) до 05.06.2025 року, що передбачено п. 2 розділу II Закону України № 3621-IX.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, суд враховує наступне.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст.235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2ст. 251 КУпАП).

Згідно з ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до ст. 256 КУпАП в протоколі про адміністративне правопорушення зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по-батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для ініціювання притягнення особи до адміністративної відповідальності. Протокол про адміністративне правопорушення як підстава для притягнення особи до відповідальності та як один із засобів доказування (ст.251 КУпАП) у будь-якому разі повинен відповідати вимогам ст.256 КУпАП. Протокол складається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з роз`ясненням їй прав та обов`язків, а також врученням їй копії протоколу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

4 травня 2024 року набрав чинності Закон України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час». Ним же було передбачено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до набрання чинності цим Законом, протягом 9 місяців з дня набрання ним чинності підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.

У відповідність до зазначеного Закону України був приведений наказ Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», яким визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.

Водночас, до пункту 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» Законом України № 4235-ІХ від 12.02.2025 було внесено зміни і викладено положення у наступній редакції:

«2. Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України-до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду».

Аналіз вказаних положень закону дає підстави стверджувати, що обов`язок «пройти повторний медичний огляд» є складною юридичною процедурою, яка складається з двох послідовних етапів:

?Активна дія громадянина (звернення до ТЦК та СП або через електронний кабінет для отримання направлення);

?Діяльність державних органів (організація роботи ВЛК, забезпечення пропускної здатності медичних закладів, дотримання черговості).

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається лише винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність.

З матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2025 року, тобто до настання граничного терміну (05.06.2025), визначеного п. 2 розділу II Закону України № 3621-IX, Позивач вчинив активні дії, спрямовані на реалізацію свого обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду. Зокрема, за допомогою технічних засобів електронного кабінету призовника (застосунок «Резерв+»), Позивачем було ініційовано процес отримання направлення на військово-лікарську комісію.

Того ж дня, 04.06.2025 року, Позивач особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) для безпосереднього початку процедури огляду. З матеріалів справи вбачається, що через особливості внутрішнього регламенту роботи установи та необхідність дотримання черговості, Позивач був змушений здійснити запис до електронної черги на найближчий доступний час, що підтверджується електронним чеком №10681 від 04.06.2025 року.

05 червня 2025 року о 12:40 год, відповідно до підтвердженого запису, Позивач повторно з`явився до територіального центру комплектування, де фактично отримав направлення на медичний огляд та того ж дня розпочав процес обстеження.

Вбачається, що Відповідачем видано Позивачу направлення на додаткове медичне обстеження, призначене на 17.06.2025 (09:30 год) до ОЗП за адресою: АДРЕСА_2 .

17.06.2025 року Позивач з`явився за вказаною адресою для проходження додаткового обстеження. За результатами огляду лікарем встановлено необхідність проведення рентгенологічного обстеження та обстеження у шкірному диспансері.

04.07.2025 року за результатами обстеження у КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр «ООР» Позивачем отримано акт дослідження стану здоров`я №1604.

07.07.2025 року Позивачем отримано консультативне заключення лікаря-дерматолога.

У даному випадку Позивач вчинив активні дії, спрямовані на виконання законодавчого обов`язку, звернувшись до уповноваженого органу 04.06.2025 року. З моменту такого звернення та отримання направлення, обов`язок щодо подальшої організації процесу огляду покладається на ТЦК та СП та відповідну комісію (ВЛК).

Враховуючи загальновідомі обставини (надмірне навантаження на систему ТЦК та СП, черги, тривалість медичних обстежень у спеціалізованих закладах, а також безпекову ситуацію), завершення процедури огляду 28.08.2025 року свідчить про тривалість адміністративного процесу, а не про ухилення Позивача.

На переконання суду в даному випадку притягнення особи до відповідальності за несвоєчасне завершення процедури, ініційованої в межах законного строку, покладає на громадянина надмірний індивідуальний тягар за недоліки у функціонуванні державного апарату. Це прямо суперечить принципу «належного урядування».

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, вважається доведеним лише за умови встановлення сукупності двох факторів: невиконання обов`язку щодо проходження огляду ТА відсутність дій, спрямованих на його ініціювання.

Оскільки Позивач вчасно (04.06.2025) звернувся до територіального центру комплектування для отримання направлення, він продемонстрував належну правову поведінку. Об`єктивна неможливість завершення медичного огляду у стислі строки через організаційні чинники не може бути поставлена за провину особі. Таким чином, у діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, а постанова про накладення стягнення є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи твердження Відповідача щодо несвоєчасності дій Позивача, суд зазначає наступне. Факт звернення Позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проходження військово-лікарської комісії 04.06.2025 року тобто за один день до закінчення встановленого законом строку підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи (електронний чек запису до черги, дані системи «Резерв+»).

Суд акцентує увагу на тому, що положення п. 2 розділу II Закону України № 3621-IX встановлюють граничний термін для проходження огляду, проте законодавством не визначено мінімального чи максимального строку, протягом якого безпосередньо здійснюються медичні дії комісії та виноситься експертний висновок ВЛК.

З огляду на це, Позивач, з`явившись до ТЦК та СП 04.06.2025 року, міг мати об`єктивне сподівання на можливість завершити процедуру медичного огляду протягом одного робочого дня, що дозволило б йому повністю дотриматися вимог закону.

Однак, та обставина, що фактичне завершення ВЛК виявилося неможливим у зазначений короткий строк з об`єктивних причин (необхідність додаткових клінічних досліджень, черги, графік роботи лікарів та безпекова ситуація), які жодним чином не залежали від волі Позивача, не може ставитися йому у вину.

Враховуючи презумпцію невинуватості та принцип правової визначеності, суд приходить до висновку, що особа, яка ініціювала виконання юридичного обов`язку в межах встановленого законом строку, не може нести відповідальність за подальшу тривалість адміністративних процедур, організація яких покладена на державні органи.

У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.

Відповідач не виконав обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення. Наданий відзив жодним чином не спростовує обставини викладені у позові, правомірність винесеної постанови жодним чином не обґрунтовує. Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем правопорушення.

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 2101 КУпАП, оскільки доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення відповідачами не надано.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд вважає за необхідне скасувати постанову, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. ст. 9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 77, 79, 132, 139, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № М/936/1 від 28.08.2025 у справі про адміністративне правопорушення, складену ТВО ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 28.08.2025 року, якою було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.В. Науменко

05.03.26