Справа № 216/1381/26
Суддя: ГАЙТКО Л. А.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 216/1381/26
провадження № 2-а/216/33/26
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

05 березня 2026 року Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області Гайтко Л.А., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції лейтенанта поліції Стаха Михайло Максимовича про скасування постанови серія ЕНА № 6651885 від 12.02.2026 року, та постанови серія ЕНА № 6651877 від 12.02.2026 року, -

В С Т А Н О В И В:

20.02.2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до поліцейського патрульної поліції лейтенанта поліції Стаха Михайло Максимовича про скасування постанови серія ЕНА № 6651885 від 12.02.2026 року, та постанови серія ЕНА № 6651877 від 12.02.2026 року.

23.02.2026 року судом було зроблено запит щодо підтвердження місця реєстраційного обліку позивача по справі.

04.03.2026 року судом було отримано відповідь на підтвердження місця реєстраційного обліку позивача по справі за зазначеною у позовній заяві адресою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданих до неї документів, доходжу такого висновку.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, а також документів, що до неї додаються, визначені ст.160,161 КАС України.

Згідно з ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем судовий збір не сплачено з посиланням на п.13. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та долучено копію посвідчення учасника бойових дій.

Щодо посилання представника позивача на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та заявлено про звільнення його від сплати судового збору, то суд зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору,платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI(далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до пункту 12, 13 частини першої статті 5 вказаного Закону, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків; ) учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, пільги та гарантії їх соціального захисту визначені Законом України від 22.10.1993№ 3551-XII«Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» Закон № 3551-XII).

За змістом частини другої статті 22 Закону №3551-XII ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед яких права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з позовними вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі немає.

Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV «Про судовий збір» в сукупності з частиною 2статті 22 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, які стосуються пільг, прав та гарантій, закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.10.2020 справі №240/934/20.

Отже, навіть сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів. Крім того, копію посвідчення учасника бойових дій до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV «Про судовий збір» суд має врахувати предмет та підстави позову, а також перевірити чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей12,22 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV «Про судовий збір» викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17 (провадження № К/9901/166/18, К/9901/30220/18).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 листопада 2023 року у справі № 520/10453/23 (адміністративне провадження № К/990/29530/23) зазначив, що вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIсудмає враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей12,22 Закону № 3551-XII.

Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 та від 20.01.2021 у справі №9901/258/20.

Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір»(щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

До проекту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроекту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав».

Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 11 вересня 2024 року у справі № 567/79/23 (провадження № 14-93цс24) зазначила, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VIз урахуванням вимог статей12та22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості.

Оскільки, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та ч. 1 ст. 126 КупАП, що навіть при наявності у позивача статусу учасника бойових дій, не зачіпає порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту особи із таким статусом,тому він не звільняється від сплати судового збору на підставі викладеного.

Таким чином, суддя дійшла висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору при поданні адміністративного позову про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду від18.03.2020у справі № 543/775/17,висновки якої щодо застосування норм права, відповідно до приписів ч.5ст.242КАС України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до даних правовідносин, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено,що коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено дві самостійні вимоги немайнового характеру про скасування спірних постанов: серія ЕНА № 6651885 від 12.02.2026 року, серія ЕНА № 6651877 від 12.02.2026 року, кожна з яких є предметом судового розгляду та має свій предмет доказування.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2026 установлено в розмірі 3328,00 грн.

Таким чином, на момент звернення до суду з позовом розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем за кожну вимогу немайнового характеру, становить по 0,2 х 3328,00 грн. = 665,60 грн. з кожної вимоги.

Відтак, сума судового збору, що підлягає сплаті при зверненні з вказаним позовом до суду, становить 0,2 х 3028 грн. = 665,60 грн. х 2 = 1331,20 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За приписами ст.222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачених ч. 1 ст.126 КУпАП, ч. 2 ст. 122 КУпАП, покладено на органи Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію" систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч.1 ст.15 Закону України "Про Національну поліцію").

Відповідно до ч.1 ст.17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019р. у справі за №724/716/16-а.

Позивач, оскаржуючи постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, вказав відповідачем поліцейського патрульної поліції лейтенанта поліції Стаха Михайло Максимовича. Разом з тим, інспектор патрульної поліції не є суб`єктом владних повноважень, а є особою, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом владних повноважень, від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення, а відтак поліцейський не може бути визнаний належним відповідачем у справі, а тому позивачу необхідно уточнити склад учасників по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вище наведене,суд приходить до висновку, що позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу термін для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 160-161, 169, 241-243, 248, 268, 286 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського патрульної поліції лейтенанта поліції Стаха Михайло Максимовича про скасування постанови серія ЕНА № 6651885 від 12.02.2026 року, та постанови серія ЕНА № 6651877 від 12.02.2026 року - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення вказаних у даній ухвалі недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що в разі не усунення у визначений строк недоліків позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: Л.А. ГАЙТКО