Справа № 340/7397/25
Суддя: А.В. САГУН
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/7397/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Україна" (далі позивач) до Південно-Східної митниці (далівідповідач) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 27.10.2025 року № UA110080/2025/100085/2.

Ухвалою судді Пасічника Ю.П. від 04.11.2025 року відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.24).

На підставі розпорядження керівника апарату Кіровоградського окружного адміністративного суду № 328 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ" призначено проведення повторного автоматизованого цієї справи у зв`язку із смертю судді Пасічника Ю.П. (а.с.97).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу розподілено на суддю Сагуна А.В. (а.с.98).

Ухвалою судді Сагуна А.В. від 26.12.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.99).

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що спірне рішення про коригування митної вартості товару є протиправним, оскільки заявлена ним митна вартість визначена за основним методом за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України та підтверджена належними і допустимими документами, передбаченими статтею 53 цього Кодексу. Відтак, позивач зазначає, що відповідач безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості, не навів обґрунтованих причин неможливості застосування першого методу, не зазначив рівнів митної вартості ідентичних або подібних товарів та фактично обґрунтував своє рішення на припущеннях.

Представник відповідача подав відзив, у якому заперечив проти позову, зазначивши, що під час здійснення митного контролю за митною декларацією виявлено розбіжності у поданих документах та відсутність відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товару, у зв`язку з чим декларанту було направлено запит про надання додаткових документів відповідно до вимог статті 53 Митного кодексу України. Оскільки додаткові документи подані не були, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Митного кодексу України, яке, на думку відповідача, є законним та обґрунтованим (а.с.27-34).

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій виклав заперечення проти доводів відповідача (а.с.72-74).

У свою чергу, представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, у яких спростував аргументи позивача та просив відмовити у задоволенні позову (а.с.85-89).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Між позивачем та компанією "Remondis Medison GmbH" (Німеччина) було укладено зовнішньоекономічний договір від 01.04.2024 року № 1/04/2024, а також додаткову угоду від 20.05.2025 року № 13 до зазначеного договору (а.с.6-8, 9).

Згідно з проформа-інвойсом від 06.10.2025 № A2301243 до договору від 01.04.2024 № 1/04/2024 позивач придбав органічний розчинник на основі етилацетату з комерційною назвою "Destillan Universalverdunnung Plus RE-00-90-3-01" торговельної марки "Resolve" у кількості 24 тон за ціною 250,00 євро за 1 тону (а.с.10).

Відповідно до платіжного банківського документа від 20.10.2025 позивач здійснив 100% оплату товару на користь компанії "Remondis Medison GmbH" у сумі 6 000,00 євро (а.с.11).

З комерційного інвойсу від 21.10.2025 р. № A2301243 вбачається, що фактично до відвантаження було поставлено 23,88 тон товару на загальну суму 5 970,00 євро (а.с.14).

Аналогічні відомості щодо кількості та вартості товару містяться у митній декларації країни відправлення (Німеччини) від 21.10.2025 р. № 25DE38А8, в якій у графі [14_06] зазначено загальну суму рахунку-фактури 5970,00 євро, а у графі [14_05] валюту розрахунків євро (а.с.12-13).

Поставка товару здійснювалася на умовах FCA Брауншвейг (Німеччина) відповідно до правил Інкотермс. Витрати на навантаження та транспортування до місця ввезення на митну територію України становили 81 500,00 грн, що підтверджується довідкою № 173 від 21.10.2025 (а.с.15).

27.10.2025 позивачем було подано до Південно-Східної митниці митну декларацію від 27.10.2025 № 25UA04U0 у митному режимі імпорту, визначивши митну вартість товару за основним методом за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України (а.с.39).

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем разом з МД надано наступні документи: сертифікат якості від 21.10.2025 б/н; рахунок-інвойс від 21.10.2025 №A2301243; автотранспортну накладну від 21.10.2025 №385442; рахунок-фактуру експедитора ТОВ "Агентранс-1" від 21.10.2025 №173 щодо розміру витрат на доставку товару; довідку експедитора ТОВ "Агентранс-1" про розподіл транспортних витрат від 21.10.2025 №173; договір купівлі-продажу від 01.04.2024 №1/04/2024; додаток (специфікація) від 20.05.2025 № 13; договір на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування від 07.04.2025 № 07/04/25; доручення 02/09-1 від 02.09.2025.

За результатами перевірки документів та відомостей, наданих до митного оформлення за МД від 27.10.2025 року № 25UA04U0, у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості товару, тому позивачу було надіслано електронне повідомлення про необхідність протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) копію митної декларації країни відправлення; 4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 5) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 6) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 7) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.

Позивачем було надано лист б/н від 27.10.2025 про те, що інших документів надати немає можливості (а.с.55).

Відтак, 27.10.2025 Південно-Східною митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за № UA110080/2025/100086/2, відповідно до якого митну вартість було визначено із застосуванням резервного методу на підставі статті 64 Митного кодексу України.

Як убачається зі змісту зазначеного рішення, джерелом числового значення митної вартості митний орган визначив митну декларацію від 15.09.2025 № 25UA84U9 (UA100390/2025/716984) (а.с.62-63).

Незгода позивача з таким рішенням зумовила його звернення до суду з позовом.

Принагідно, як зазначив відповідач у відзиві, під час прийняття спірного рішення відбувались технічні проблеми у зв`язку із відключенням електричної енергії та перехід на резервні засоби електроенергії, тому №UA110080/2025/100085/2 продубльовано і помилково присвоєно в рішенні про коригування митної вартості від 27.10.2025 року, прийнятому за результатами розгляду товаросупровідних документів за ЕМД №25UA04U0 від 27.10.2025 року. За результатами виявленого дублювання номерів митницею виправлено порядковий номер прийнятого митницею рішення на №UA110080/2025/100086/2, а тому правильним слід вважати рішення про коригування митної вартості товарів від 27.10.2025 року №UA110080/2025/100086/2.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України №4495-VІ від 13.03.2012 (далі - МК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною першою статті 248 МК України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно до частини першої статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до вимог статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частинами 1, 2 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

За змістом частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Стаття 53 МК України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Частиною 1 статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами 5, 6 статті 53 МК України передбачено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК України слідує, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Відповідно до положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, митний орган має повноваження на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів у тому разі, коли у документах, поданих декларантом для митного оформлення, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість. Водночас цим повноваженням митниці на витребування додаткових документів кореспондує обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких заявлена митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Крім цього, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом, зокрема, у постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а, від 23.10.2021 у справі №815/4821/16, від 13.09.2023 у справі №826/9931/16.

Отже, наведені вище норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Крім цього, не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді (частина 5, 6 статті 55 МК України).

Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, та порядок їх застосування регламентовані главою 9 МК України.

Згідно з частиною першою статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 коментованої статті основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною третьою статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

Частинами 7, 8 статті 57 МК України визначено, що методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частин 2, 3 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 МК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Згідно з частинами 3, 4 статті 64 МК України митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, у Графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі. Посилання на використання цінової базиЄдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, чинним законодавством чітко врегульовано, що застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів, до яких віднесено і резервний, здійснюється лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, та виключно після процедури консультацій між митним органом та декларантом, в ході яких декларант обґрунтовує неможливість застосування основного та наступних методів.

Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару Південно-східна митниця не визнала митну вартість, заявлену декларантом за основним методом за ціною договору (контракту), та прийняла рішення від 27.10.2025 року №UA110080/2025/100086/2 про її коригування, визначивши митну вартість товару відповідно до статті 64 Митного кодексу України за резервним методом.

Із змісту зазначеного рішення вбачається, що митний орган дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Враховуючи зазначені в повідомлення митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару, відмова декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований. За результатами проведеного контролю співставлення у відповідності до положень статті 337 МКУ встановлено наявність митного оформлення товару "Розчинники (розріджувачі) складні органічні, призначені для використання в якості розчиннику для лако-фарбової промисловості та миття виробничого обладнання, не в аерозольній упаковці, не для медичного та не для ветеринарного застосування", за зовнішньоекономічним договором купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, країна походження/виробництва Німеччина, країна відправлення Німеччина, комерційні умови поставки FCA, співставного з оцінюваним з урахуванням опису, виробника, країни походження, обсягів ввезення, випущеного у вільний обіг у максимально наближений термін до дати митного оформлення. З урахуванням вищезазначеного митна вартість оцінюваного товару №1 скоригована митницею за резервним методом визначення митної вартості - 2 ґ згідно з положеннями статті 64 МКУ, та ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості товару, випущеного у вільний обіг за ЕМД № 25UA84U9 (UA100390/2025/716984) від 15.09.2025 на рівні - 1,2 $/кг (1,0335 EUR/кг) (а.с.57, 62-63).

Водночас суд вважає, що дана митна декларація не може бути належним доказом для визначення митної вартості товару позивача, оскільки, по-перше, вона була оформлена із застосуванням резервного методу визначення митної вартості, тобто не за ціною договору (контракту), як у випадку з товаром позивача, а за вже скоригованою митною вартістю, що виключає можливість використання її як об`єктивного показника дійсної вартості товару, а по-друге, за цією МД оформлявся інший товар (інший виробник та торгова марка), що також свідчить і про відмінність самого об`єкта відповідної оцінки.

Суд також зазначає, що відповідачем не наведено належного обґрунтування причин, з яких заявлена позивачем митна вартість товару не могла бути визнана, при тому, що вартість придбаного товару підтверджується документами, поданими до митного органу під час митного оформлення. Фактично коригування митної вартості товару було здійснено із застосуванням другорядного методу на підставі інформації, отриманої з програмно-інформаційного комплексу "Інспектор", із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, однак при цьому відповідач не зазначив, у чому саме полягають сумніви щодо заниження вартості товару, між якими саме документами виявлено розбіжності, у яких із них наявні ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи ціну, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Сам по собі факт ненадання позивачем додатково витребуваних документів, за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для висновку про наявність умов для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Крім того, у межах адміністративних процедур митного контролю та митного оформлення саме на митний орган покладено обов`язок обґрунтувати та довести правомірність прийнятого рішення, яке не може ґрунтуватися на припущеннях або загальних сумнівах щодо повноти чи достовірності відомостей про заявлену митну вартість товару.

Використання митним органом даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи без належного доведення ідентичності умов поставки, комерційного рівня, кількісних та якісних характеристик товару, а також без спростування документально підтвердженої ціни конкретної зовнішньоекономічної операції суперечить вимогам статей 57 59 Митного кодексу України. Наявність у інформаційних базах митних органів відомостей про інший рівень митної вартості ідентичних або подібних товарів сама по собі не є достатнім доказом недостовірності заявленої декларантом митної вартості та не звільняє митний орган від обов`язку доведення неможливості застосування основного методу її визначення. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18.

Щодо доводів митного органу, які стали підставою для висновку про те, що подані декларантом до митного оформлення документи нібито не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, суд зазначає таке.

Як установлено судом, між позивачем та компанією "Remondis Medison GmbH" (Німеччина) укладено зовнішньоекономічний договір від 01.04.2024 №1/04/2024, а також додаткову угоду від 20.05.2025 №13 до нього, якими визначено умови поставки товару та порядок здійснення розрахунків. На виконання цього договору позивач придбав органічний розчинник на основі етилацетату з комерційною назвою "Destillan Universalverdunnung Plus RE-00-90-3-01" торговельної марки "Resolve" у кількості 24 тон за ціною 250,00 євро за одну тону, що підтверджується проформа-інвойсом від 06.10.2025 №A2301243.

Відповідно до платіжного банківського документа від 20.10.2025 позивач здійснив 100% передоплату за товар на користь компанії "Remondis Medison GmbH" у сумі 6 000,00 євро, що відповідає умовам пункту 5.2 контракту та пункту 3 додатку №13 до нього. При цьому з комерційного інвойсу від 21.10.2025 року № A2301243 чітко вбачається те, що фактично до відвантаження поставлено 23,88 тон товару на загальну суму 5 970,00 євро, що зумовлено уточненням фактичної ваги товару під час відвантаження. Аналогічні відомості щодо кількості та вартості товару містяться у митній декларації країни відправлення від 21.10.2025 №25DE38А8, у якій зазначено загальну суму рахунку-фактури 5970,00 євро.

Отже, надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують як вартість товару, так і факт здійснення розрахунків за нього, що свідчить про безпідставність висновків митного органу щодо відсутності документів, які підтверджують ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Посилання митного органу на те, що у комерційному інвойсі від 21.10.2025 року № A2301243 відсутнє посилання на контракт від 01.04.2024 року №1/04/2024 та додаток №13, а також не зазначено умов поставки, суд також оцінює критично. Вимогами МК України не передбачено обов`язкового зазначення у рахунку-інвойсі реквізитів зовнішньоекономічного договору або умов поставки. Водночас відповідні відомості містяться у поданому до митного оформлення зовнішньоекономічному договорі та додатку до нього, якими прямо передбачено умови поставки FCA Брауншвейг (Німеччина). Таким чином, митний орган мав у своєму розпорядженні всі документи, необхідні для встановлення умов поставки та перевірки правильності формування митної вартості товару.

Щодо доводів митниці про непідтвердження транспортних витрат суд зазначає, що на підтвердження таких витрат позивачем було подано автотранспортну накладну (CMR) від 21.10.2025 №385442, рахунок-фактуру експедитора ТОВ "Агентранс-1" від 21.10.2025 №173 щодо вартості перевезення, довідку експедитора про розподіл транспортних витрат від 21.10.2025 №173 та договір на здійснення транспортно-експедиційного обслуговування від 07.04.2025 №07/04/25. Вказані документи містять відомості про сторони перевезення, маршрут транспортування та вартість транспортних послуг, що дає можливість встановити суму витрат на доставку товару до місця ввезення на митну територію України. Посилання митниці на те, що у CMR-накладній перевізником зазначено ТОВ "Негабарит Сервіс", тоді як договір укладено з експедитором ТОВ "Агентранс-1", не свідчить про недостовірність або непідтвердження транспортних витрат. Сам по собі факт здійснення безпосереднього перевезення іншим суб`єктом господарювання не спростовує того, що саме експедитор надає замовнику послугу з організації перевезення та виставляє рахунок за такі послуги. При цьому митний орган не навів жодних доказів того, що заявлена вартість транспортно-експедиційних послуг не відповідає фактичним витратам на перевезення товару або що надані документи не стосуються транспортування саме оцінюваного товару. Натомість формальні зауваження щодо окремих реквізитів поданих документів не спростовують можливості встановлення фактичного розміру витрат на транспортування та їх належності до спірної поставки.

Щодо посилання митного органу на невключення до митної вартості 60 євро відповідно до пункту 4.3 контракту, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів фактичного нарахування або сплати позивачем зазначеної суми у межах спірної поставки. Отже, відсутні підстави вважати, що такі витрати підлягали включенню до митної вартості товару.

Таким чином, подані позивачем до митного оформлення документи у своїй сукупності містять достатні та узгоджені відомості щодо вартості товару, умов його поставки та витрат на транспортування, що давало митному органу можливість перевірити правильність визначення митної вартості товару за основним методом за ціною договору. Водночас наведені митницею зауваження мають формальний характер та не свідчать про наявність обставин, які б унеможливлювали застосування такого методу визначення митної вартості.

Стосовно ж ненадання додаткових документів на вимогу митниці, то суд зазначає, що відповідно до статті 53 Митного кодексу України подання додаткових документів є правом, а не обов`язком декларанта, а ненадання таких документів може бути підставою для коригування митної вартості лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів, яких у даному випадку відповідачем не доведено.

Суд також установив, що відповідачем не було доведено неможливість застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору, передбаченого статтею 58 Митного кодексу України, а застосування резервного методу відповідно до статті 64 цього Кодексу здійснено без належного обґрунтування та без дотримання послідовності методів визначення митної вартості. Використання як бази іншої поставки саме по собі не підтверджує правомірність визначеної митної вартості, оскільки не доведено тотожність товарів та умов їх реалізації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості від 27.10.2025 № UA110080/2025/100086/2 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн (а.с.19), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України ("Витрати на професійну правничу допомогу") витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України", заява №19336/04).

Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі № 420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі № 1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 грн до суду надано копії таких документів: Витягу з договору про надання правової допомоги від 07.11.2024 № 1 (з урахуванням змін. внесених додатковими угодами від 07.07.2025 № 1 та від 11.08.2025 № 2); рахунку-фактури № 22/1/07112024 від 28.10.2025; платіжної інструкції № 4729 від 29.10.2025; акт № 21 від 24.11.2025 наданих послуг (виконаних робіт) по договору про надання правової допомоги № 1 від 07.11.2024 (а.с.79-82).

Згідно з актом №?21 від 24.11.2025 року, адвокат надав, а клієнт прийняв послуги (виконану роботу), а саме: опрацювання рішення щодо коригування митної вартості товарів та документів на предмет оскарження у судовому порядку; підготовка та направлення до суду позовної заяви; опрацювання відзиву на позов; підготовка та направлення відповіді на відзив, у загальному розмірі 4 000 грн.

На переконання суду, заявлені до стягнення витрати на професійну правову допомогу підтверджені документально, є співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Викладені представником відповідача у запереченні (на відповідь на відзив) доводи про те, що предметом судового розгляду є одне рішення про коригування митної вартості товарів, що призвело до донарахування та сплати митних платежів на суму 166?185,17 грн, і що за ціни позову, яка не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа відноситься до справ незначної складності (малозначної), а тому розмір правничої допомоги є нібито неспівмірним, не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв - Україна" (вул. Перша Виставкова, 9, с. Нове, Кропивницький район, Кіровоградська область, 25491, ) до Південно-Східної митниці (вул. Княгині Ольги, 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Південно-Східної митниці про коригування митної вартості товарів 27.10.2025 року №UA110080/2025/100086/2.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Україна" () за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці () судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Україна" () за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східної митниці () витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду А.В. САГУН