Справа № 640/2548/21
Суддя: Луговська Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2025 рокуСправа №640/2548/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2021 року відмовлено представнику Головного управління ДПС у м. Києві у задоволенні клопотання про розгляд справи №640/2548/21 у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Законом України від 13.12.2022 року №2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до положень абзаців другого-четвертого пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-IX до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту.
Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України Про судоустрій і статус суддів, Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825 Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
На виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №2825 Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали адміністративної справи №640/2548/21.
30.01.2025 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи №640/2548/21.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025 року дана адміністративна справа передана судді Луговській Г.В. для розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що 21.03.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., позивач, ОСОБА_1 придбав, комплекс будівель, що розташований по АДРЕСА_1 . Придбаний позивачем комплекс будівель складається за корівника «А» площею 1594,9 кв.м., телятника «Б» площею 548,4 кв.м., телятника «В» площею 564,1 кв.м., телятника «Г» площею 669,1 кв.м., прибудови «а» площею 151,6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно №55840786 від 24.03.2016 року.
07.02.2019 року вказаний комплекс будівель, був відчужений позивачем шляхом внесення до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Агромікс Сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи 42658766), що підтверджується актом приймання-передачі від 07.02.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157601546 від 26.02.2019 року.
Як зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, в 2018 році останній продовжив займатись сільськогосподарською діяльністю та для цієї мети використовував належний йому комплекс будівель в селі Отрохи. Так, 26.12.2016 року позивач уклав договір, внаслідок виконання якого в належному йому корівнику було встановлено клітки для вирощування кролів.
Позивач стверджує, що згодом останнім були придбані кролі породи «Полтавське срібло», в кількості 100 голів та породи «Фландр», в кількості 50 штук. Спочатку кролів позивач утримував лише у встановлених клітках. Пізніше позивачем було замовлено виготовлення та встановлення двох вольєрів для вирощування кролів.
Позивач зазначає, що земельну ділянку, площею 2 га, він не здає в оренду аграрним компаніям тому, що вказана земля необхідна йому самому для здійснення сільськогосподарської діяльності, а саме: вирощування трави та конюшини, заготівлі сіна. Таке підтверджується: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових права на нерухоме майно №142221715 від 22.10.2018 року та договором про надання сільськогосподарських послуг №2 від 11.01.2018 року. Телятники, які входять до складу належного позивачу комплексу як у 2017 році, такі в 2018 році, використовувались для зберігання корму для кролів: кукурудзи, пшениці та сіна, що підтверджується договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 10.01.2018 року, накладною №21 від 10.01.2018 року та договором про надання сільськогосподарських послуг №2 від 11.01.2018 року. При цьому, сіно зібране на землі позивача для ведення особистого селянського господарства, доставлялось на зберігання до телятників на вантажному автомобілі «Камаз», який належить батькові позивача (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 28.12.2017 року) та стоянка для якого була облаштована на території комплексу. Таким чином, протягом 2018 року позивач використовував належний йому майновий комплекс переважно для вирощування кролів, зберігання та переробки сільськогосподарської продукції. Таке підтверджується довідкою від 01.03.2018 року ветеринарного лікаря про щеплення кролів та документами відповідно до яких, позивач реалізовував кролів, а саме: договором купівлі-продажу від 02.05.2018 року, договором купівлі-продажу від 09.05.2018 року, договором купівлі-продажу від 20.06.2018 року, договором купівлі-продажу від 21.06.2018 року, договором купівлі-продажу від 30.06.2018 року. Квитанції про сплату за електроенергію також є доказом того, що корівник та телятники використовувались позивачем в 2018 році. Разом з цим в усіх квитанціях, в реквізиті «призначення платежу». вказано: «За активную электроенергию; ОСОБА_2 ; л/с-402; АДРЕСА_2 ». Вказана інформація відображається у квитанціях тому, що після 3 купівлі майнового комплексу, позивач не переукладав договір з Чернігівобленерго, відповідно квитанції відображають інформацію про колишнього власника. Позивач стверджує, що майже кожен житель села Отрохи знає, що належний позивачу комплекс функціонує. У зв`язку з чим виконавчим комітетом Деснянської селищної ради видано довідку від 09.11.2018 року, якою сільська громада підтвердила, що належний позивачу майновий комплекс не змінював свого цільового та функціонального призначення, наявний на території села, не зруйнований та використовується позивачем. У 2018 році, позивач став співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромікс сервіс» і внаслідок цього прийняв рішення внести весь комплекс до статутного даної компанії, що було оформлено актом приймання-передачі від 07.02.2019 року.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 року у справі №640/19298/18 набрало законної сили 16.03.2020 року відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86155715).

Проте, влітку 2020 року, позивач отримав від ГУ ДПС у Чернігівській області: рішення про опис майна у податкову заставу від 22.04.2020 року, акт опису майна №60/25-01-51-07-23 від 13.05.2020 року та витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.05.2020 року. З даних документів вбачалося, що у базах податкової за позивачем рахується несплачене податкове зобов`язання у розмірі 244 250 грн. У вересні 2020 року в ГУ ДПС у м. Києві позивач дізнався про те, що сума податкового зобов`язання у розмірі 244 250 грн. складається з двох сум, а саме: зобов`язання на суму 112 899,20 грн., що виникло на підставі податкового повідомлення-рішення від 27.07.2018 року №0-2654.

Згідно інформації з інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1 був власником нежитлової будівлі, загальною площею 3528,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Кодексу, ГУ ДФС у м. Києві сформовано та направлено засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу реєстрації ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення за 2018 рік, від 03.06.2019 №10-2654 на суму 131 351грн. 16коп.

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України №2747-IV від 06.07.2005 (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п. 266.5.1. ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно п.266.7.1. ст.266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до п.266.7.3 ст.266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Так, відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції чинній, станом на 2018 рік) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

З цього приводу суд виходить з наступного.

Стосовно цільового призначення належних позивачу на праві власності будівель зерноскладів.

В силу вимог підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Отже, на підставі вищевикладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Таку позицію підтримує Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 10.04.2020 за № 823/1751/17.

Варто зазначити, що Окружним адміністративним судом міста Києва, вже надавалась правова оцінка правовідносинам, які виникли між мною і ГУ ДПС у м. Києві, з приводу нарахування позивачу податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», з огляду на наявність у ОСОБА_1 права власності на комплекс будівель, що розташований по АДРЕСА_1 . Зокрема, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 року у справі №640/19298/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.07.2018 № 0-2654 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.07.2018 № 0-2654. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1128 (одна тисяча сто двадцять вісім) грн. 99 коп.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2019 року у справі №640/19298/18 набрало законної сили 16.03.2020 року відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/86155715).

При цьому, під час прийняття судового рішення від 06.12.2019 року у справі №640/19298/18, суд встановив, шо позивач є сільськогосподарським виробником; - що належні мені споруди розташовані в селі Отрохи, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд також вказав, що право власності на вказані нежитлові будівлі щодо яких винесено податкове повідомлення-рішення від 27.07.2018 №0-2654 позивач набув на підставі договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель та споруд від 21.03.2016 за реєстр. №255 предметом продажу за яким є комплекс - нежитлові будівлі та споруди загальною площею - 3528,1 кв.м. та які складаються з корівника "А" загальною площею 1594,9 кв.м., телятника "Б" загальною площею - 548,4 кв.м., телятника "В" загальною площею - 564,1 кв.м., телятника "Г" загальною площею - 669,1 кв.м... прибудови «а» загальною площею - 151.6 кв.м. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.10.2018 №142221715 цільове призначення земельної ділянки на якій знаходяться нежитлової будівлі, загальною площею 3528,1 кв.м - для ведення особистого селянського господарства. На підтвердження того, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та ним здійснюється сільськогосподарська діяльність шляхом заготівлі та зберігання кормів для кролів та шляхом їх розведення позивачем надано суду копії: договору про надання сільськогосподарських послуг від 01.01.2017 №5 зі складеним до нього актом здачі - приймання робіт (надання послуг) відповідно до якого надано послуги з посіву та покосу трави та конюшини; договору б/н від 26.12.2016 предметом якого є здійснення поставки кліток для кролів, стелажів для кліток зі складеним до нього актом приймання - передачі товару; договору купівлі - продажу сільськогосподарської продукції №5 від 10.01.2017 зі складеним до нього закупівельним актом відповідно до якого було здійснено поставку 100 голів кролів; договору від 05.01.2017 № 01 купівлі - продажу сільськогосподарської продукції та складеної до нього накладеної відповідно до якої було поставлено пшеницю фуражну та кукурудзу; довідки від 05.03.2017 відповідно до якої здійснено щеплення вакциною проти міксоматозу і ВГБК поголів`я кролів в кількості 100 голів, які утримуються в корівнику - приміщенні; договорів купівлі - продажу б/н від 02.05.2017, від 03.05.2017 б/н, від 05.05.2017 б/н, від 11.05.2017 б/н зі складеними до них актами приймання - передачі відповідно до яких було здійснено поставку у загальній кількості 80 голів молодняка кроля. Позивачем надано суду копію довідки виконавчого комітету Деснянської селищної ради від 09.11.2018 № 523, яка видана про те, що на земельній ділянці площею 5,0600 га розміщений комплекс будівель, який складається з: корівника «А» загальною площею - 1594,9 кв.м., телятника «Б» загальною площею - 548,4 кв.м, телятника «В» загальною площею - 564,1 кв.м., телятника «Г» загальною площею-669,1 кв.м., прибудови «а» загальною площею -151,6 кв.м. та вказані об`єкти не змінювали свого цільового та функціонального призначення, наявні на території села, не зруйновані та використовуються власником.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, як свідчать матеріали справи, 21.03.2016 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Козелецького районного нотаріального округу Чернігівської області Ткаченко Н.В., позивач, ОСОБА_1 придбав, комплекс будівель, що розташований по АДРЕСА_1 . Придбаний позивачем комплекс будівель складається за корівника «А» площею 1594,9 кв.м., телятника «Б» площею 548,4 кв.м., телятника «В» площею 564,1 кв.м., телятника «Г» площею 669,1 кв.м., прибудови «а» площею 151,6 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно №55840786 від 24.03.2016 року.

07.02.2019 року вказаний комплекс будівель, був відчужений позивачем шляхом внесення до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «Агромікс Сервіс» (ідентифікаційний код юридичної особи 42658766), що підтверджується актом приймання-передачі від 07.02.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157601546 від 26.02.2019 року.

Як зазначає позивач у поданій до суду позовній заяві, в 2018 році останній продовжив займатись сільськогосподарською діяльністю та для цієї мети використовував належний йому комплекс будівель в селі Отрохи. Так, 26.12.2016 року позивач уклав договір, внаслідок виконання якого в належному мені корівнику було встановлено клітки для вирощування кролів. Згодом останнім були придбані кролі породи «Полтавське срібло», в кількості 100 голів та породи «Фландр», в кількості 50 штук. Спочатку кролів позивач утримував лише у встановлених клітках. Пізніше позивачем було замовлено виготовлення та встановлення двох вольєрів для вирощування кролів.

З вересня 2015 року, позивачу на праві приватної власності, належить земельна ділянка, площею 2 Га, кадастровий номер :25:151:0101, що розташована на території Морівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, цільове призначення ділянки: для ведення особистого селянського господарства.

Позивач зазначає, що земельну ділянку, площею 2 га, він не здає в оренду аграрним компаніям тому, що вказана земля необхідна йому самому для здійснення сільськогосподарської діяльності, а саме вирощування трави та конюшини, заготівлі сіна. Таке підтверджується: інформаційною довідкою з Державного реєстру речових права на нерухоме майно №142221715 від 22.10.2018 року та договором про надання сільськогосподарських послуг №2 від 11.01.2018 року. Телятники, які входять до складу належного позивачу комплексу як у 2017 році, такі в 2018 році, використовувались для зберігання корму для кролів: кукурудзи, пшениці та сіна, що підтверджується договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 10.01.2018 року, накладною № 21 від 10.01.2018 року та договором про надання сільськогосподарських послуг № 2 від 11.01.2018 року. При цьому, сіно зібране на землі позивача для ведення особистого селянського господарства, доставлялось на зберігання до телятників на вантажному автомобілі «Камаз», який належить батькові позивача (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та протокол перевірки технічного стану транспортного засобу від 28.12.2017 року) та стоянка для якого була облаштована на території комплексу. Таким чином, протягом 2018 року позивач використовував належний йому майновий комплекс переважно для вирощування кролів, зберігання та переробки сільськогосподарської продукції. Таке підтверджується довідкою від 01.03.2018 року ветеринарного лікаря про щеплення кролів та документами відповідно до яких, позивач реалізовував кролів, а саме: договором купівлі-продажу від 02.05.2018 року, договором купівлі-продажу від 09.05.2018 року, договором купівлі-продажу від 20.06.2018 року, договором купівлі-продажу від 21.06.2018 року, договором купівлі-продажу від 30.06.2018 року. Квитанції про сплату за електроенергію також є доказом того, що корівник та телятники використовувались позивачем в 2018 році. Разом з цим в усіх квитанціях, в реквізиті «призначення платежу». вказано: «За активную электроенергию; ОСОБА_2 ; л/с-402; г. Херсон, ул. Фрунзе, д. 11». Вказана інформація відображається у квитанціях тому, що після 3 купівлі майнового комплексу, позивач не переукладав договір з Чернігівобленерго, відповідно квитанції відображають інформацію про колишнього власника. Позивач стверджує, що майже кожен житель села Отрохи знає, що належний позивачу комплекс функціонує. У зв`язку з чим виконавчим комітетом Деснянської селищної ради видано довідку від 09.11.2018 року, якою сільська громада підтвердила, що належний позивачу майновий комплекс не змінював свого цільового та функціонального призначення, наявний на території села, не зруйнований та використовується позивачем. У 2018 році, позивач став співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Агромікс сервіс» і внаслідок цього прийняв рішення внести весь комплекс до статутного даної компанії, що було оформлено актом приймання-передачі від 07.02.2019 року.

Таким чином, суд вважає, що наданими позивачем суду документами підтверджується факт того, що нежитлові будівлі, загальною площею 3528,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с. Отрохи, вул. Гагаріна, 48a призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та використовуються ним як сільськогосподарським товаровиробником для заготівлі та зберігання кормів для кролів та розведення кролів.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не вважається сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

В наведеному вище визначенні відсутній поділ сільськогосподарських товаровиробників на фізичних та юридичних осіб.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Враховуючи викладене, суд враховує, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення нею сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець).

Більш того, на користь висновку про те, що положення пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є застосовними в тому числі й для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Так, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Слід зазначити, що встановлена пунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується діяльності сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для її ведення, зокрема стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Крім того, суд зауважує, що звільненню від оподаткування підлягають саме об`єкти нерухомості (будівлі), а не підприємства (з урахуванням видів діяльності) від обов`язку сплати податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд вважає твердження відповідача, що сільськогосподарським товаровиробником може бути лише юридична особа, що виключає можливість застосування до останнього пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України недоречним.

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судами обставини справи, суд вважає, що позивач підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, 17.02.2021 у справі №820/3707/17, від 21.10.2020 у справі №520/8580/18).

З урахуванням викладеного та з огляду на встановлені судами обставини справи, суд зазначає, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу положень п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1 313грн. 51коп. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 03.06.2019 року №0-2654 про визначення суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в сумі 131 351грн. 16коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) судовий збір у розмірі 1313 (одна тисяча триста тринадцять)грн. 51 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська