Справа № 200/734/26
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року Справа№200/734/26

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування рішення, протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 57 від 25.12.2025 року про відмову в переведенні на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту звернення з відповідною заявою, з 02.12.2025 року.

В обґрунтування позову зазначає, що 02.12.2025 року засобами поштового зв`язку позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому знаходиться на обліку, з заявою про переведення її з пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по втраті годувальника, оскільки пенсія її померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 була більшою, ніж її пенсія.

За результатами розгляду поданої позивачем заяви Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, яке розглянуло справу за принципом екстериторіальності, прийняло рішення № 57 від 25.12.2025 року, яким відмовило позивачу у переведенні на пенсію по втраті годувальника.

Підставою прийняття вказаного рішення відповідачем зазначено відсутність документів, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника, зокрема документів про сумісне проживання з покійним чоловіком.

Зазначає, що вказане рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області порушує конституційне право на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року вказаний позов залишено без руху у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вимог статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідачем 2 надано відзив на позовну заяву від 05.03.2026 року. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 10.06.1994 року є отримувачем пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).

16.12.2025 позивач ОСОБА_1 подала заяву про перехід на інший вид пенсії, а саме: перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №1058.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та головним спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатами розгляду заяви позивача та наданих до заяви документів спеціалістом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову в перерахунку від 25.12.2025 №197512/01-16.

Відповідно до ст. 36 Закону №1058 пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до п. 2.11 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058» (далі - Порядок №22-1) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у п. 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, а саме довідка про перебування на утриманні (спільне проживання) - видається органами місцевого самоврядування.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи та доданих до заяви документів, встановлено, що відсутні відомості про спільне проживання позивача та померлого годувальника або документ, який підтверджує проживання за однією адресою, виданий відповідно до чинного законодавства, а подані копії документів не завірені відповідно до п. 2.23 Порядку №22-1, у зв`язку з чим відповідач 1 дійшов висновку про відсутність підстав для проведення даного перерахунку.

Наголошує, що з наведених вище обставин, позовна вимога до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач 1 не надав письмового відзиву, тому суд на підставі ч. 6 ст. 162 КАС України розглядає справу на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 . Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач перебуває на пенсійному обліку як одержувач пенсії відповідно до ст. 26 Закону України Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджує у відзиві відповідач 2.

Позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № НОМЕР_2 від 05.08.1967 року.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що доведено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 01.11.2023 року.

Чоловік позивача також перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області отримував пенсію у більшому розмірі, ніж позивач, у зв`язку з чим після смерті чоловіка позивач засобами поштового зв`язку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою від 02.12.2025 року про переведення її на інший вид пенсії по втраті годувальника, додавши засвідчені копії наступних документів:

- паспорт ОСОБА_1 ;

- РНОКПП ОСОБА_1 ;

- паспорт ОСОБА_2 ;

- РНОКПП ОСОБА_2 ;

- трудову книжку ОСОБА_2 ;

- військовий квиток ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про шлюб;

- свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ;

- акту проживання від 11 грудня 2023 року, виданого головою вуличного комітету.

Розглянувши за принципом екстериторіальності вказану заяву, рішенням від 25.12.2025 року № 57 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило позивачу в переведенні на пенсію в разі втрати годувальника.

Підставою прийняття такого рішення відповідачем 1 зазначено відсутність документів, що підтверджують факт перебування позивача на утриманні померлого годувальника, зокрема документів про сумісне проживання з покійним чоловіком.

При цьому, на момент смерті чоловіка позивач перебувала на пенсійному обліку відповідача 2, як одержувач пенсії за віком, тобто була непрацездатною.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV(далі - Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (відповідно і переведення на вказаний вид пенсії) визначено статтею 36 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Таким чином, умовами, за яких призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника, є:

1) член сім`ї має бути непрацездатним,

2) непрацездатний член сім`ї повинен перебувати на утриманні годувальника,

3) годувальник на день смерті повинен мати страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (14 років максимально).

Як зазначено вище, підставою прийняття відповідачем 1 рішення про відмову у переведенні на інший вид пенсії зазначено відсутність документів, що підтверджують факт перебування позивача на утриманні померлого годувальника, зокрема документів про сумісне проживання з покійним чоловіком.

За приписами пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Як зазначено вище, дружина померлого ОСОБА_1 , 1944 року народження є отримувачем пенсії за віком, а отже досягла пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV на день смерті її чоловіка - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, наявна перша умова для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, оскільки член сім`ї померлого є непрацездатним.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону № 1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Абзацом 1 пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції від 07 липня 2014 № 13-1), (далі - Порядок № 22-1), передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються відомості про місце проживання (разом з годувальником за однією адресою), зазначені у пункті 2.22 цього розділу, або документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.

За змістом пункту 2.22 Порядку № 22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Частиною першою статті 21 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Позивачем надано акт від 11.12.2023 року про сумісне проживання подружжя ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , підписаний двома свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з числа сусідів, головою вуличного комітету ОСОБА_6 та заступником міського голови І. Терещенко.

У вказаному акті зазначено що ОСОБА_1 дійсно проживає з 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 разом з чоловіком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний будинок належав ОСОБА_2 на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.09.2016 року.

Суд зауважує, що відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 28.02.2025 року Селидівська міська територіальна громада відноситься до тимчасово окупованих територій, з огляду на що, отримати інші підтвердження фактичного місця проживання від органів місцевого самоврядування або місцевих підрозділів органів державної влади не передбачається можливим.

Таким чином, відомості про місце проживання разом з годувальником за однією адресою, а відповідно й перебування позивача на утриманні померлого чоловіка підтверджуються актом про сумісне проживання подружжя ОСОБА_3 від 11.12.2023 року.

Отже, наявна друга умова для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - непрацездатний член сім`ї перебував на утриманні годувальника та чоловік з дружиною проживали за одною адресою.

Третя умова, зокрема про те, що годувальник на день смерті повинен мати страховий стаж, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності (14 років максимально), підтверджується трудовими книжками померлого годувальника від 28.03.1966 року та від 24.07.1979 року.

Встановлені судом обставини є підставою для визнання протиправним та скасування рішення відповідача 1 № 57 від 25.12.2025 року про відмову позивачу в переході з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Похідна вимога на підставі частини другої статті 9 КАС України з метою ефективного захисту прав позивача підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 02.12.2025 року (з дня звернення із заявою відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач 1 діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини другої статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; фактична адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, ) (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ) (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 25.12.2025 року № 57 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на інший вид пенсії - у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку із втратою годувальника - її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з моменту звернення з відповідною заявою - з 02.12.2025 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати з судового збору у розмірі 1064 (одну тисячу шістдесят чотири) гривні 96 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 06 березня 2026 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.Б. Голубова