Справа № 200/7851/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року справа №200/7851/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року (повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року) у справі № 200/7851/25 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - Управління), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.10.2025 № 07 про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV);

- зобов`язати Управління призначити та виплачувати з 24 вересня 2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, зарахувавши до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля за Списком №1 періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 та зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 та період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) у повному розмірі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність спірного рішення. Наголошує, що дії відповідача щодо незарахування до пільгового та страхового стажу позивача спірних періодів, який дає право на призначення пенсії за віком, є протиправними.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.10.2025 № 07 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 .

Зобов`язано Управління повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 вересня 2025 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля за Списком №1 періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003, та зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 та період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) у повному розмірі, з урахуванням висновків суду у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (зі змінами) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; результати атестації відповідної посади, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 02.10.2025 №07 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (10 років), передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у зв`язку з відсутністю довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Вік позивачки на дату звернення 53 роки 10 місяців 13 днів.

Згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивачки становить 25 років 5 місяців, пільговий стаж відсутній.

Відтак, вбачається, що суд І інстанції дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування:

- до пільгового стажу періодів роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 згідно з трудовою книжкою від 16.10.1991 НОМЕР_1 , оскільки документ не підтверджує роботу у важких і шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня та відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджую зайнятість на роботах з шкідливими та важкими умовами праці протягом повного робочого дня.

- до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003, оскільки запис про припинення виплати не засвідчено печаткою установи.

Окрім того, безпідставним є зобов`язання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011, оскільки зазначений період зараховано до страхового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивачки висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.09.2025 звернулася до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі ЗУ №1058-IV).

Рішенням від 02.10.2025 №07 за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відмовило позивачеві в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутності пільгового стажу та відсутності довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також зазначено, що пільговий стаж за Списком №1, на думку відповідача, відсутній, а загальний страховий стаж склав 25 років 5 місяців.

Відповідно до рішення від 02.10.2025 №07 до пільгового стажу за Списком №1 не було зараховано періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки, на думку відповідача, документ не підтверджує роботу у важких і шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня та відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи, які підтверджують зайнятість на роботах з шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня. Також в рішенні від 02.10.2025 №07 зазначено, що до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003, оскільки запис про припинення виплати не засвідчено печаткою установи. Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) був зарахований до страхового стажу не в повному обсязі, а саме зараховано лише 2 роки 2 місяці 16 днів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України, передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ст. 24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі ЗУ №1058-IV) встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється

Постановою Кабінету Міністрів України та пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, відповідно до наведених приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яка звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

При цьому, пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1 (далі - Порядок № 18-1).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області спірні періоди роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 були зараховані органом ПФУ до загального страхового стажу на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачки. Отже, записи трудової книжки внесені правильно, місять відповідні печатки, штампи підприємства, з посиланням на первинні документи, а також містять підписи уповноважених осіб підприємства. Проте, вищевказані періоди роботи не були зараховані відповідачем до пільгового стажу за Списком №1.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 позивачка працювала в Шахті «Рассвєт» (): з 27.05.1991 по 16.10.1991 учнем маркшейдера, пов`язана з підземними роботами для проходження практики (записи №1-2); з 13.04.1992 по 12.05.1992 гірником другого розряду з повним робочим днем для проходження практики (записи №3-4); з 20.09.1993 по 13.06.2003 гірничим майстром ВТБ з повним робочим днем під землею, заступником начальника ВТБ з повним робочим днем під землею (записи №6-9).

Вказані професії передбачені як Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956, так і Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 (п. 1010100а усі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах), а також всіма наступними Списками №1 аж по нині (затвердженими постановами КМУ: №162 від 11.03.1994, №36 від 16.01.2003 та №461 від 24.06.2016). Так, Списком 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 передбачено, що «Всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах».

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне відкрите акціонерне товариство «Шахта «Рассвєт» дочірнє підприємство державної холдингової компанії «Жовтневвугілля» () основним видом діяльності підприємства було саме: 10.10.1 Добування та збагачення кам`яного вугілля.

Отже, записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003 з повним робочим днем на підземних роботах з видобутку вугілля, що передбачено Списками №1.

Суд наголошує, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17 провадження К/9901/2399/17.

Суд вважає за необхідне зазначити, що записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 року №58.

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт, оскільки зазначеними записами чітко визначено, що у спірні періоди позивач виконував роботу з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, занятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

У рішенні відповідача від 02.10.2025 №07 вказано, що для зарахування до пільгового стажу: періоду роботи з 27.05.1991 по 16.10.1991, з 13.04.1992 по 12.05.1992, з 20.09.1993 по 13.06.2003, необхідно надати довідку, уточнюючу характер роботи згідно з Додатком 5 Порядку № 637 та накази про результати атестації робочих місць за умовами праці з відповідними переліками атестованих посад, а у разі ліквідації підприємства - звернутися із відповідною заявою та документами для підтвердження пільгового стажу Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Згідно з п. 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток 5). У разі відсутності правонаступника, а також у разі знищення архівів у зв`язку з воєнними (бойовими) діями підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, а також до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням із Мінсоцполітики та Мінфіном.

Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника регулюється Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1 (далі - Порядок №18-1).

Підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії) (пункт 3 Порядку №18-1). Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (пункт 11 Порядку №18-1).

Територіальні органи Пенсійного фонду України надають заявникам допомогу у зборі необхідних документів та отриманні через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, витягу з Єдиного державного реєстру в електронній формі для підтвердження стажу роботи (пункт 11 Порядку №18-1). Порядок №18-1 прийнято відповідно до п. 20 Порядку 637, про що прямо зазначено в преамбулі Порядку №18-1. Однак, відповідачем не враховано, що механізм підтвердження Комісією ПФУ періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника вимагається, якщо трудова книжка є втраченою, якщо відсутні необхідні записи або неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку №18-1 дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали: у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи. Однак, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо періодів роботи до 01 січня 2004 року за Списком №1, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження пільгового стажу. Тому, за наявності у трудовій книжці достатніх відомостей для підтвердження трудового стажу, підстави для розгляду Комісією ПФУ питання наявності трудового стажу відсутні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №588/647/17.

Щодо посилання відповідача у рішенні на відсутність інформації про спеціальний стаж роботи в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Відповідно до пункту 5 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 18.06.2014 № 10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1, зареєстроване в Мінюсті України 08.07.2014 за № 785/25562, далі - Положення) реєстр застрахованих осіб забезпечує: облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію; накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 3 розділу IV Положення відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Аналізуючи зазначені норми права можна дійти висновку, що обов`язок внесення таких відомостей покладено саме на роботодавця, а тому працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до пільгового чи страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем. Тим більше, що позивачка працювала за Списком №1 в ті періоди, коли ще або не існувало індивідуальних відомостях про застраховану особу, або ще тільки починалося ведення такого обліку, і не всі підприємства були до нього адаптовані.

Щодо атестації робочого місця суд зазначає наступне.

Велика палата Верховного суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку про те, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону N 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо зарахування певних періодів роботи до пільгового стажу за Списком 1 відповідає вимогам законності та обгрунтованості.

Щодо зарахування періоду отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 до страхового стажу позивача.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Абзац 3 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ІV визначає, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до пункту 1 Розділу XV Закону №1058-ІV, цей закон набув чинності 01.01.2004, до набрання ним чинності відповідні правовідносини регулювались нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також, зокрема, а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Отже, враховуючи період, протягом якого особа, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), включається до страхового стажу. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.08.2022 у справі №522/3598/16-а (режим доступу в ЄДРСР: 105947964), від 21.06.2023 у справі №818/153/18 (режим доступу в ЄДРСР: 111692302).

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ (далі ЗУ №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Записами трудової книжки НОМЕР_1 (записи №10-11) підтверджується, що ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю з 01.07.2003 по 14.10.2003 у Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області, а саме зазначено: 01.07.2003 розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»; - 14.10.2003 припинено виплату допомоги по безробіттю відповідно ст. 44 «є» ст. 31 п. 1 пп.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Також в довідці ОК-5 позивачки є дані (спецкод ЗПЗ056А3) про отримання допомоги по безробіттю в 2003 році в Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області та вказано тривалість стажу.

На звернення позивачки Донецький обласний центр зайнятості надіслав листа від 23.09.2025, в якому зазначено: «на Ваше звернення від 15.09.2025, надіслане за належністю листом Державного архіву Донецької області від 17.09.2025 № 01-28/423/0/221-25 щодо отримання довідки про підтвердження перебування на обліку як безробітної особи у Кіровському міському центрі зайнятості Донецької області за період з 01.07.2003 по 14.10.2003, повідомляємо наступне. Паперові архівні персональні справи безробітних осіб Кіровського міського центру зайнятості Донецької області залишились на тимчасово окупованій території. На теперішній час оформити та видати Вам довідку про перебування на обліку та отримання допомоги по безробіттю за період з 01.07.2003 по 14.10.2003 не вбачається можливим. Разом з тим, повідомляємо, що записи до трудової книжки щодо періодів отримання Вами допомоги по безробіттю внесені відповідно до вимог чинного законодавства».

Відтак, апеляційна скарга відповідача на цю частину судового рішення задоволенню не підлягає.

Щодо зарахування періоду роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 до страхового стажу в повному розмірі.

Відповідно до протоколу розрахунку стажу ГУ ПФУ в Хмельницькій області, період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) був зарахований до страхового стажу не в повному обсязі, а саме зараховано лише 2 роки 2 місяці 16 днів.

Записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала з 02.02.2009 по 26.08.2011 менеджером інформаційно-рекламного відділу в ТОВ «Компаньон» () (записи №18-19).

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, місцевий суд зазначив, що записи в трудовій книжці НОМЕР_1 позивача за період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 внесені з посиланням на первинні документи та в них зазначено всі необхідні дані для зарахування періоду роботи до страхового стажу в повному розмірі, а також зазначено уповноважену особу, яка внесла ці записи та скріплено печаткою підприємства.

Відповідно до довідки ОК-5 роботодавець ОСОБА_1 сплачував страхові внески до органу ПФУ за період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011.

Крім цього, відповідальність за сплату страхових внесків лежить саме на страхувальнику (роботодавцю), а не на його працівнику. Обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Проте, з такими висновками окружного суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:

застрахована особа фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік) організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, […], які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […].

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону № 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, […], для осіб, зазначених у п. 1 (крім фізичних осіб, які використовують працю домашніх працівників), 4-1, 10, 14 ст. 11 цього Закону; […].

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені у ст. 14 цього Закону, […].

Аналіз наведених вище норм Закону № 1058 зумовлює такі висновки:

- громадяни України, які працюють на підприємствах, підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і є застрахованими особами;

- для цієї категорії застрахованих осіб страхувальником є роботодавці;

- платниками страхових внесків до солідарної системи за цю категорію застрахованих осіб є страхувальники.

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.

Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:

- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;

- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;

- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Також необхідно зазначити, що системний аналіз норм Закону № 1058 дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.

Періоди роботи, за які підприємство страхувальник нарахувало застрахованій особі працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за н а я в н о с т і відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.

Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року, запису в трудовій книжці для цього не достатньо.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Отже, з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, при цьому, якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, відповідно до страхового стажу зараховується пропорційна кількість днів місяця.

Так, колегія суддів погоджується із висновками окружного суду про те, що періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Однак, позивачем не надано доказів, а судом не встановлено факту того, що за всі вказані вище періоди роботи підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок) хоча б в мінімальному розмірі, який би давав право на зарахування до страхового стажу повного місяця.

Навпаки, на всі суми заробітку позивачки відповідні страхові внески (єдиний внесок) роботодавцем сплачено повністю.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 N 21-1 ( z0064-04 ), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663 (станом на 22.12.2008), розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, на відповідний відсоток.

Відповідно до ст. 55 Закону України від 26 грудня 2008 року N 835-VI «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлено з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць.

Згідно ст. 53 Закону України від 27 квітня 2010 року N 2154-VI «Про Державний бюджет України на 2010 рік» установлено на 2010 рік мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні.

З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми №ОК-5 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Пенсійного фонду України) за спірний період вбачається, що не завжди їй було нараховано заробіток у встановленому законодавством розмірі мінімальної заробітної плати.

Наприклад.

Ставка нарахування страхового внеску (%) в 2010 році складала 35,2 (33,2% роботодавцем та 2% - працівником), згідно Закону України від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

В лютому 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 559,65 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 559,65 грн х 35,2% = 197,00 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає: 869 грн х 35,2% = 305,89 грн.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 18 днів: 197,00 грн х 28 днів : 305,89 грн = 18,03.

В березні 2010 року сума заробітку для нарахування пенсії склала 574,35 грн.

Розрахунковий розмір страхових внесків становить: 574,35 грн х 35,2% = 202,17 грн.

Розмір мінімального страхового внеску складає: 869 грн х 35,2% = 305,89 грн.

Таким чином, до страхового стажу можливо зарахувати 20 днів: 202,17 грн х 31 день : 305,89 грн = 20,48.

Аналогічні розрахунки правомірно зроблені відповідачем і в інших спірних місяцях.

Отже, підстави для зарахування періоду роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 до страхового стажу в календарному обчисленні відсутні, тому висновки суду першої інстанції про необхідність зарахування до страхового стажу вказаних періодів в повному обсязі є помилковими, відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Щодо відмови відповідача в призначенні пенсії через відсутність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

За статтею 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у статті 9 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

З огляду на викладене, суд зазначає, що відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії особі.

Таким чином, спірне рішення відповідача є таким, що прийнято необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення, а тому визнається судом протиправним і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 3 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що призначення пенсій та визначення наявності стажу, достатнього для її призначення, перевірка наявності у особи права на пільгову пенсію є виключно повноваженнями Пенсійного фонду України.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 200/7851/25 змінити, внаслідок чого в абзаці третьому резолютивної частини виключити період «та період роботи з 02.02.2009 по 26.08.2011 (2 роки 6 місяців 25 днів) у повному розмірі».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 200/7851/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 05 березня 2026 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук