Справа № 340/3942/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2026-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 340/3942/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року (головуючий суддя Кармазина Т.М.)

в адміністративній справі №340/3942/24 за позовом Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області та Новоукраїнської районної державної адміністрації до відповідачів Смолінської селищної ради, Комунального підприємства Смолінський "Добробут" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури звернувся 17.06.2024 до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області та Новоукраїнської районної державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Комунального підприємства Смолінський Добробут вул. Козакова, 39, смт. Смоліне Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26223, та Смолінської селищної ради вул. Казакова, 39, смт. Смоліне Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26223, ,щодо невжиття заходів щодо приведення у стан готовності відповідно до Вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 42557, що розміщене за адресою: вул. Казакова, 12 смт. Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області;

- зобов`язати Комунальне підприємство Смолінський Добробут вул. Казакова, 39, смт. Смоліне Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26223, , та Смолінську селищну раду вул. Казакова, 39, смт. Смоліне Новоукраїнський район, Кіровоградська область, 26223, , привести захисту споруду цивільного захисту № 42557, що розміщена за адресою: вул. Казакова, 12 смт. Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області, у стан готовності до використання за призначенням у відповідності до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року позов залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурор, звертаючись до адміністративного суду з цим позовом, вказав орган, в інтересах якого подано позов, який не має права на таке звернення, що суперечить вимогам частини 4 статті 5, частини 5 статті 46 КАС України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Заступник керівника Новоукраїнської окружної прокуратури 01.04.2025 подав апеляційну скаргу, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу на продовження розгляду.

Вказує, що прокурор може звернутися до суду і такий позов в умовах воєнного стану є пріоритетним для вирішення по суті.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 в адміністративній справі №340/3942/24 та зупинено провадження у справі №340/3942/24 за позовом Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури в інтересах держави, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Кіровоградській області та Новоукраїнської районної державної адміністрації до Комунального підприємства Смолінський "Добробут", Смолінської селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №420/22303/23 (вирішення питання про наявність або відсутність у прокурора права на звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу ДСНС з вимогами зобов`язального характеру щодо суб`єкта, на якого покладено обов`язок належного утримання захисної споруди).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2025 року поновлено апеляційне провадження у справі №340/9342/24 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що у справі №420/22303/23 Верховний Суд зазначив, що стаття 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" містить вичерпний перелік повноважень, наданих військовим адміністраціям, повноваження на звернення до суду із позовними вимогами про зобов`язання вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисної споруди цивільного захисту у цій статті відсутні.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що військова адміністрація не є особою, якій належить право вимоги за позовом до суб`єкта господарювання про визнання протиправною бездіяльності щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту та про зобов`язання вчинити відповідні дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 року та 27.02.2025 року у справах N 420/22304/23 та 420/17642/22 відповідно.

За наведеного нормативно-правового регулювання, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі ОВА (обласна військова адміністрація), оскільки військові адміністрації не мають повноважень звертатися до суду з такими позовами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно паспорта захисної споруди цивільного захисту протирадіаційного укриття №42557, останнє розраховане на укриття 536 осіб, має площу 536 м2. Власником захисної споруди цивільного захисту № 42557 є Смолінська селищна рада. Балансоутримувачем захисної споруди цивільного захисту № 42557 є Комунальне підприємство Смолінський «Добробут».

28.08.2023 комісією у складі Цибульського В.В., Бішінтєєва В.М. Поташової О.В. Мазура М.М., у присутності директора КП Смолінський «Добробут» Дзюби М.О. проведено оцінку стану готовності захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №42557, що розміщене за адресою: вул. Казакова, 12, смт. Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області. За результатами оцінки складено акт згідно якого протирадіаційне укриття визначене як обмежено готове до використання, тобто таке, що має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у Вимогах щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 «Про затвердження вимог з питань використання та обліку фонду захисних споруд цивільного захисту».

28.02.2024 комісією у складі Цибульського В.В., Бішентєєва В.М., Поташової О.В., Мазури М.М. у присутності директора КП Смолінський «Добробут» Дзюби М.О. проведено оцінку стану готовності захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття №42557, що розміщене за адресою: вул. Казакова, 12, смт. Смоліне Новоукраїнського району Кіровоградської області. За результатами оцінки складено акт згідно якого протирадіаційне укриття визначене як обмежено готове до використання, тобто таке, що має хоча б один із недоліків, зазначених в основних недоліках в утриманні захисних споруд, що погіршують стан їх готовності, наведених у Вимогах щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 579 від 09.07.2018 «Про затвердження вимог з питань використання та обліку фонду захисних споруд цивільного захисту».

Отже на думку прокуратури, Смолінською селищною радою, КП Смолінський «Добробут», не зважаючи на збройну агресію російської федерації проти України, не вжито належних та достатніх заходів, спрямованих на приведення захисної споруди цивільного захисту - протирадіаційного укриття № 42557 у стан, придатний для використання споруди за призначенням для захисту населення, у відповідності до вимог наказу № 579 від 09.07.2018.

Про вказані обставини прокурор дізнався з інформації ГУ ДСНС у Кіровоградській області, наданої на його запит, та, використовуючи повноваження, передбачені статтями 23, 24 Закону України "Про прокуратуру", звернувся до суду з цим позовом. Позивач (прокурор) вважає, що наявні підставим для зобов`язання відповідача привести у готовність до використання за призначенням захисну споруду цивільного захисту.

Суд першої інстанції позов залишив без розгляду.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 3 Конституції України установлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Умови та особливості звернення до адміністративного суду прокурора визначені статтею 53 КАС України.

Так, частиною 3 статті 53 КАС України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу (ч.4 ст.53 КАС України).

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначені Законом України від 14.10.2014 року N 1697-VII "Про прокуратуру".

Статтею 1 вказаного закону установлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Абзацами 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва (абз.1, 2 ч.4 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.3 ч.4 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру").

Отже, за наведеного правового регулювання, процесуальний статус прокурора у справі залежить від наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах і, визначаючи правовий статус прокурора у судовому процесі для представництва інтересів держави, законодавець зобов`язав останнього навести належне обґрунтування щодо наявності/відсутності таких підстав. Водночас суд повинен надати оцінку таким аргументам.

При цьому, у справі №420/22303/23 Верховний Суд зазначив, що стаття 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" містить вичерпний перелік повноважень, наданих військовим адміністраціям, повноваження на звернення до суду із позовними вимогами про зобов`язання вчинити дії, спрямовані на приведення у стан готовності захисної споруди цивільного захисту у цій статті відсутні.

За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що військова адміністрація не є особою, якій належить право вимоги за позовом до суб`єкта господарювання про визнання протиправною бездіяльності щодо приведення в належний технічний стан та готовність до укриття населення захисної споруди цивільного захисту та про зобов`язання вчинити відповідні дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 року та 27.02.2025 року у справах N 420/22304/23 та 420/17642/22 відповідно.

За наведеного нормативно-правового регулювання, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі ОВА (обласна військова адміністрація), оскільки військові адміністрації не мають повноважень звертатися до суду з такими позовами.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту урегульовані Кодексом цивільного захисту України, яким, зокрема, також визначено і повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до частини восьмої статті 32 Кодексу цивільного захисту України (у редакції, чинній на час спірних правовідносин) утримання захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають (у тому числі споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів.

Частиною п`ятнадцятою статті 32 Кодексу цивільного захисту України установлено, що контроль за створенням фонду захисних споруд цивільного захисту, готовністю його об`єктів до використання за призначенням забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, та його територіальні органи спільно з місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Законом №2228-IX із Кодексу цивільного захисту України виключено статтю 67 «Повноваження центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки».

Цим же Законом №2228-IX Кодекс цивільного захисту України було доповнено статтею 17-1 Повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, згідно із пунктами 16, 48, 51 якої такий суб`єкт владних повноважень:

- реалізує державну політику з питань створення, утримання та реконструкції фонду захисних споруд цивільного захисту, ведення обліку таких споруд;

- звертається до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, у разі якщо такі порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей;

- перевіряє стан дотримання вимог законодавства у сфері цивільного захисту та складає відповідні акти.

Надалі, з 29.10.2022 року набрали чинності норми Закону України від 06.10.2022 року №2655-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перших кроків дерегуляції бізнесу шляхом страхування цивільної відповідальності», яким пункт 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України після слів «адміністративного суду щодо» доповнено словами «допущення уповноважених посадових осіб до проведення планових або позапланових перевірок (у разі їх недопущення з підстав інших, ніж передбачені Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), а також щодо», а після слів «здоров`ю людей» - словами «з інших підстав, визначених законом».

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1052 (Положення №1052 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності.

Підпунктом 48 пункту 4 Положення № 1052 ( у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) передбачено, що ДСНС, відповідно до покладених на неї завдань, складає акти перевірок, приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки, інші обов`язкові для виконання розпорядчі документи, а в разі встановлення порушень, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей, звертається безпосередньо та через територіальні органи до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, окремих приміщень, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту; застосовує адміністративно-господарські санкції за порушення вимог законодавства з питань пожежної та техногенної безпеки (підпункт 52).

Отже, не зважаючи на зміни у Кодексі цивільного захисту України (у редакції Закону України від 06.10.2022 року № 2655-IX), указані норми Положення №1052 в частині застосування виду заходів впливу не змінилися.

На час виникнення спірних правовідносин у цій справі, Порядком створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку, затверженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 року №138 (Порядок №138), був визначений механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (захисні споруди), у тому числі споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, та ведення його обліку.

За визначенням, наведеним у пункті 3 Порядку № 138, балансоутримувачі захисних споруд - це власники, користувачі, юридичні особи, на балансі яких перебувають захисні споруди (у тому числі споруди, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації); а утримання захисних споруд - це комплекс заходів організаційного, матеріально-технічного, інженерного, фінансового та іншого характеру, що спрямовані на забезпечення готовності захисних споруд до використання за призначенням.

Здійснення контролю за готовністю захисних споруд цивільного захисту до використання за призначенням забезпечує ДСНС разом з відповідними органами та підрозділами цивільного захисту, місцевими держадміністраціями (п.12 Порядку №138, у редакції, чинній на час звернення до суду).

Крім того, правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) установлені Законом України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Саме в цьому Законі наведені види та форми заходів державного нагляду (контролю), зокрема у вигляді планових та позапланових заходів, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом (ст.1 ЗУ № 877-V).

Отже, за наведеного нормативно-правового регулювання та аналізуючи приписи пункту 17-1 Кодексу цивільного захисту України (у редакції Закону України від 06.10.2022 року №2655-IX), у взаємозв`язку з Положенням № 1052, слідує, що органам ДСНС надано право звернення до адміністративного суду лише з вимогами про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи суб`єктів господарювання, що свідчить про виключність судового способу захисту цих суспільних інтересів у випадку створення загрози життю та/або здоров`ю людей, тоді як в інших випадках передбачено застосування заходів адміністративного примусу, що за своєю суттю є заходом реалізації застосування санкції, передбаченої приписами статті 68 Кодексу цивільного захисту України.

Можливість самостійного звернення до суду органу ДСНС з позовними вимогами зобов`язального характеру до відповідальних суб`єктів, як захід контролю не встановлена, оскільки за наведеного нормативно-правового регулювання питання повноважень органу ДСНС звертатися до суду, як позивач, вирішено законодавцем через наділення указаного суб`єкта владних повноважень контролюючими функціями у вигляді здійснення державного нагляду (контролю), які реалізуються шляхом застосування відповідних заходів реагування до суб`єктів господарювання або оскарження дій щодо недопуску до перевірки посадових осіб ДСНС.

За наведеного нормативно-правового регулювання (після набрання чинності Законом №2655-IX) коло повноважень органів ДСНС щодо права звернення до адміністративного суду не змінилося і є обмеженим, а отже, ГУ ДСНС в Кіровоградській області не може бути позивачем у цій справі, у зв`язку з чим прокурор у позовній заяві визначив орган, в особі якого він звернувся до суду та захищає інтереси держави, який не має самостійного права на звернення із цим позовом, тобто не може набути статусу позивача.

Аналогічний висновок Верховним Судом сформовано і у справі №520/16197/23, в якій Суд, аналізуючи попередню практику Верховного Суду у подібній категорії справ, указав, що на відміну від попередньої редакції указаної норми щодо відсутності у територіального органу ДСНС права на звернення до суду з позовами у цій категорії, законодавець у чинній редакції пункту 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України, передбачив право на звернення до суду цього органу також і з інших підстав, визначених законом.

Також у справі № 520/16197/23 Верховний Суд, з-поміж іншого, зазначив, що у контексті порушеного питання варто також зауважити, що частина четверта статті 4 Закону №877-V визначає, що виключно законами встановлюються:

органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;

види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);

санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

За висновком Верховного Суду №520/16197/23 указані норми також визначають пряму кореляцію між законодавчим положенням та повноваженням контролюючого органу здійснювати той чи інший вид державного нагляду за діяльністю суб`єктів господарювання.

Тому, не зважаючи на те, що пункт 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України, у редакції Закону №2655-ІХ, передбачає, що коло правовідносин, у яких територіальний орган ДСНС може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положенням закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого ДСНС може подати до суду позовну заяву.

Іншими словами, у чинній редакції пункту 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності ДСНС може набути статусу позивача.

За таких обставин, Верховний Суд у справі №520/16197/23 дійшов висновку, що законодавець у відповідних профільних нормативно-правових актах не наділив ДСНС правом на звернення до суду із позовом щодо приведення у стан готовності захисних споруд та, відповідно, правом на оскарження бездіяльності балансоутримувачів щодо допущеного неналежного стану таких захисних споруд, а отже, і прокурор не може від його імені заявити такий позов.

Таку правову позицію підтримано Верховним Судом надалі і в інших справах, зокрема №400/10777/23, №160/26224/23, №560/16769/23, та інших подібних спорах і такі висновки узгоджуються з попередньою практикою Верховного Суду, зокрема у справах №№260/4120/22, 560/10015/22, 160/9125/22 та 260/4044/22, висновки у яких було сформовано ще до набрання чинності Законом № 2655-ІХ. Тому застосування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду за попередньої редакції закону не суперечить практиці суду касаційної інстанції, яка є послідовною і усталеною.

Вказані висновки відповідають правовій позиції, що зазначена в постанові Верховного Суду у справі №420/22303/23 від 09.10.2025 року.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, прокурор, звертаючись до адміністративного суду з цим позовом, вказав орган, в інтересах якого подано позов, який не має права на таке звернення, відтак наявні підстави для залишення цього позову без розгляду.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 11.02.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова