Справа № 340/6761/25
Суддя: Г.М. МОМОНТ
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року м. Кропивницький Справа №340/6761/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Міністерства оборони України про:

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо відмови у перерахунку одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до постанови №168;

- зобов`язання Міністерства оборони України здійснити перерахунок та виплату позивачу різницю одноразової грошової допомоги у розмірі 12 987 000,00 грн з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив військову службу в Збройних Силах України в складі військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окрема бригада територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України). ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок гострої серцево-судинної недостатності (інфаркт міокарда). Смерть настала під час виконання обов`язків військової служби в зоні бойових дій на території Дніпропетровської області, пов`язаної з відбиттям збройної агресії Російської Федерації проти України. Зв`язок захворювання (інфаркту) зі службою підтверджується висновком військово-лікарської комісії (ВЛК) 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 09.10.2023 р. за протоколом №3674, де зазначено: «Захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з захистом Батьківщини». Крім того, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №245 від 03.10.2023 р. встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталася в період виконання бойового завдання в зоні бойових дій, пов`язаного з безпосередньою участю в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. Позивач зверталася до відповідача із заявою про виплати відповідно до Постанови №168 з урахуванням раніше виплачених сум, проте відповідач відмовив у задоволенні вимог, мотивуючи тим, що смерть від захворювання (інфаркту) не прирівнюється до загибелі внаслідок бойових дій та не дає права на максимальну суму. На переконання представника позивача, така відмова є незаконною та порушує права позивача на соціальний захист, гарантований Конституцією України (ст.46) та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ст.15). Також представник позивача вказує, що судова практика Верховного Суду та адміністративних судів послідовно підтверджує застосування Постанови №168 до аналогічних випадків смерті від серцево-судинних захворювань, пов`язаних з захистом Батьківщини, зокрема постанови Верховного Суду від 17.07.2024 р. у справі №600/548/23-а, від 22.08.2024 р. у справі №380/9868/23, від 21.08.2024 р. у справі №160/20229/22, від 19.02.2025 р. у справі №298/1350/22.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву відповідно до якого заперечує проти позову (а.с.23-25). Представник відповідача зазначає, що ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання «Гостра недостатність кровообігу. Гострий трансмуральний інфаркт міокарда інших уточнених локалізацій», що підтверджується витягом з протоколу 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 09.11.2023 р. №3674, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2023 р. за №345, актом спеціального розслідування та іншими документами. Відповідно до витягу з протоколу РВЛК, захворювання солдата ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Представник відповідача зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі або у разі смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), тоді як смерть ОСОБА_2 , згідно наданих документів не є наслідком отриманого поранення (контузії, травми, каліцтва), а настала внаслідок захворювання. У разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби чи смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, одноразова грошова допомога призначається відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975. Оскільки ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови №975. Представник відповідача зауважує, що правова позиція Верховного Суду в подібних правовідносинах викладена в постанові від 17.03.2025 р. по справі №280/2749/24.

Представником позивача подано відповідь на відзив у якій зазначено, що відповідач стверджує, що 15 000 000 грн виплачуються виключно у разі загибелі (смерті) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), а смерть внаслідок захворювання нібито підпадає лише під Порядок №975. На переконання представника позивача, це твердження не відповідає дійсності та суперечить буквальному тексту Постанови №168. Пункт 2 Постанови № 168 (в редакції, чинній на момент смерті 19.09.2023) звучить так: «У разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби у період дії воєнного стану... виплата одноразової грошової допомоги здійснюється у розмірі 15 000 000 гривень…а також сім`ям осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану. не пізніше ніж через один рік після поранення». Отже, законодавець чітко розмежував два самостійні випадки: загибель (смерть) під час виконання обов`язків військової служби 15 000 000 грн безумовно; смерть внаслідок поранення також 15 000 000 грн, але з додатковою умовою (не пізніше року після поранення). Смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 саме під час виконання обов`язків військової служби у зоні бойових дій (Дніпропетровська область, в/ч НОМЕР_1 ), що підтверджується: наказом командира в/ч НОМЕР_1 №245 від 03.10.2023 р.; висновком НОМЕР_3 РВЛК (протокол №3674 від 09.11.2023 р.): «Захворювання, що призвело до смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини». Таким чином, випадок ОСОБА_2 повністю підпадає під першу частину пункту 2 Постанови №168 загибель під час виконання обов`язків військової служби у період воєнного стану. Верховний Суд у понад 50 постановах за 2024 2025 рр. (зокрема, які були наведені у позовній заяві) однозначно визнав, що смерть військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби у період воєнного стану, незалежно від медичної причини (захворювання, інфаркт, інсульт тощо), дає право на 15 000 000 грн, якщо ВЛК встановила зв`язок із захистом Батьківщини. При цьому представник позивача посилається на постанови Верховного Суду від 29.10.2025 р. у справі №420/12457/24, від 04.11.2025 р. у справі №640/25891/24, від 07.11.2025 р. у справі №300/2891/24. Також представник позивача зазначив, що колегія суддів КАС ВС у складі Гімона М.М., Білоуса О.В., Кравченка В.В. (справа №420/12457/24) прямо зазначила: «Тлумачення МОУ, що 15 000 000 грн виплачуються лише за поранення, є звуженням змісту Постанови №168 та порушує принцип правової визначеності. Загибель під час виконання обов`язків військової служби у період воєнного стану є самостійною підставою для виплати 15 млн грн». Окрім того, представник позивача вказує, що відповідач посилається на постанову Верховного Суду від 17.03.2025 р. №280/2749/24, стверджуючи, що ВС нібито підтримав його позицію, але це маніпуляція. У справі №280/2749/24 смерть військовослужбовця настала після звільнення зі служби (через 1 рік і 14 днів), тому ВС відмовив у 15 млн грн. У нашій справі смерть настала під час служби, що кардинально відрізняє фактичні обставини. Представник позивача зауважив, що Постанова №168 не звужує, а встановлює додаткову гарантію на період воєнного стану. Верховний Суд у постанові від 18.09.2025 р. №380/14567/24 прямо вказав: «Постанова №168 має спеціальний характер і пріоритет перед Законом №2011-XII та Порядком №975 у частині виплат сім`ям загиблих у період воєнного стану». Представник позивача вважає відзив Міністерства оборони України від 28.10.2025 юридично неграмотним, таким, що суперечить усталеній практиці Верховного Суду 2024 2025 рр. та порушує конституційні права позивачів на соціальний захист (ст.46 Конституції України) (а.с.34-35).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду Пасічника Ю.П. від 08.10.2025 р. відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін, звільнено від сплати судового збору та поновлено строк звернення до суду (а.с.20).

У результаті автоматичного розподілу справи, проведеного 17.12.2025 р. адміністративну справу передано на розгляд судді Момонт Г.М. (а.с.55).

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.56).

Судове засідання 22.01.2026 р. відкладено за клопотанням представника відповідача (а.с.59, 72).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05.02.2026 р. задоволено заяви представника позивача та представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.90-91).

У судовому засіданні 10.02.2026 р. заслухано пояснення представників сторін, досліджено матеріали справи та оголошено перерву для надання представником відповідача доказів (а.с.93-97).

11.02.2026 р. представником позивача подано уточнену позовну заяву у якій серед іншого просив залучити співпозивача ОСОБА_3 (а.с.99-100).

Суд зазначає, що ч.1 ст.48 КАС України передбачено заміну неналежного позивача на належного. Натомість правових підстав для залучення співпозивача Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено. Таким чином, відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача про залучення співпозивача. Як наслідок, не підлягає прийняттю і уточнена позовна заява в частині суб`єктного складу.

У судовому засіданні 24.02.2026 р. досліджено докази надані представником відповідача, а також суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення і повідомив сторонам дату і час його проголошення (а.с.153-155).

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , зареєстрованим 26.12.2008 р. Соколівською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.8). У шлюбі народжено двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6, зі зворотного боку).

Солдат ОСОБА_2 у період з 05.03.2022 р. по 19.09.2023 р. проходив військову службу за мобілізацією на посаді кухаря їдальні взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 (а.с.141-142).

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 р. №614 солдат ОСОБА_2 у період з 18.11.2022 р. по 06.12.2022 р., з 16.12.2022 р. по 04.01.2023 р., з 08.01.2023 р. по 28.02.2023 р., з 11.03.2023 р. по 10.06.2023 р., з 26.06.2023 р. по 18.07.2023 р., з 24.07.2023 р. по 18.08.2023 р., з 04.09.2023 р. по 19.09.2023 р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в с. Грушівка, Дніпропетровської області (а.с.14, 129-130).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 22.09.2023 р. (а.с.126, зі зворотного боку).

З огляду на витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії №3674 від 09.11.2023 р. захворювання військовослужбовця, солдата ОСОБА_2 , одержане ним під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії рф проти України: «Гостра недостатність кровообігу. Гострий трансмуральний інфаркт міокарда інших уточнених локалізацій», послужило причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , захворювання, яке призвело до смерті, та причина смерті, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с.15, 129).

Наказом командира НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.11.2023 р. №97-РС виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю солдата ОСОБА_2 , кухара їдальні взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_5 окремого батальйону територіальної оборони (а.с.16, 127).

ІНФОРМАЦІЯ_6 подано до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок від 29.02.2024 р. №2774 щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час дії воєнного стану, зокрема матері ОСОБА_5 , дружині ОСОБА_1 , сину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.125). До висновку додано: доповідь про результати проведення роботи щодо встановлення повного кола осіб, які можуть звернутися за ОГД (а.с.125-126); копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 22.09.2023 р. (а.с.126, зі зворотного боку); копію витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2023 р. №345 (а.с.127); копію грошового атестата (а.с.128); копію витягу з протоколу засідання штатної в/л комісії 11 Регіональної в/л комісії від 09.11.2023 р. №3674 (а.с.129); копію довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.129-130); копію матеріалів службового розслідування (а.с.130-144); заяву ОСОБА_5 про виплату грошової допомоги (а.с.144-145); заяву ОСОБА_1 про виплату грошової допомоги (а.с.146-147); заяву ОСОБА_1 на сина ОСОБА_6 про виплату грошової допомоги (а.с.149-150); заяву ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_4 про виплату грошової допомоги (а.с.147-148).

Згідно з п.4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою однорахової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2024 р. №18/д за результатом розгляду документів поданих ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) матері, дружини, сина та дочки померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_2 , які звернулися із заявами про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», документи повернуто на доопрацювання, оскільки ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови №975 (а.с.17).

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З огляду на п.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом Закон №2011, у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пп.1 п.2 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Пунктом 6 статті 163 Закону №2011 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 161 Закону №2011.

Відповідно до підпункту «а» пункту1 статті 162 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.

Вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.

Пунктом 3 статті 162 Закону №2011 визначено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 р. №3621-ІХ пункт 3 статті 162 викладено в такій редакції: « 3. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15000000 гривень; розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, не може становити менше розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "а" пункту 1 цієї статті».

Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення Законом №2011 делеговано Кабінету Міністрів право визначати розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, однак при цьому законодавцем обумовлено омження за якими розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15000000 гривень.

Суд враховує, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєгнного стану» (далі за текстом Постанова №168).

Пунктом 2 Постанови №168, у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, установлювалося, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Пунктом 2 Постанови №168, у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення, особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.

Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.

Отже, пунктом 2 Постанови №168 також обумовлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. При цьому, зазначена норма, як і норма пункту 3 статті 162 Закону №2011 не пов`язує смерть військовослужбовця, яка настала у період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби з наслідками поранення (контузії, травми, каліцтва).

Суд враховує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний застосовувати те законодавче регулювання, яке було чинним на момент прийняття рішення таким суб`єктом.

Так, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01.12.2022 р. у справі №640/7578/20, від 07.11.2023 р. у справі №520/9778/19, від 10.01.2024 р. у справі №380/13615/21.

У постановах від 23.07.2024 р. у справі №280/3308/23, від 02.10.2024 р. у справі №340/2273/23 Верховний Суд дійшов висновку, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією. Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права. Тобто, при прийнятті рішення Комісія повинна застосовувати ті нормативно-правові акти, які були чинні на момент прийняття відповідного рішення.

Таким чином, відповідачем під час прийняття рішення оформленого пунктом 4 протоколу від 05.07.2024 р. №18/д протиправно не враховано законодавчу норму, за якою розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15000000 гривень, у зв`язку з чим документи безпідставно були повернуті на доопрацювання.

Стосовно посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду відображену у постанові від 17.03.2025 р. у справі №280/2749/24, суд враховує, що у зазначеній постанові висновки Верховного Суду ґрунтуються на аналізі Закону №2011 до змін, які вносилися Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 р. №3621-ІХ, а також на попередній редакції Постанови №168, у зв`язку з чим правові висновки Верховного Суду у справі №280/2749/24 не є релевантними до спірних правовідносин.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що комісією Міністерства оборони України під час прийняття рішення оформленого пунктом 4 протоколу від 05.07.2024 р. №18/д безпідставно не враховано приписи чинного законодавства, у зв`язку з чим таке рішення є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Разом з тим, суд бере до уваги, що відповідачем за результатом розгляду документів поданих ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) дружини, сина та дочки померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_2 , які звернулися із заявами про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» рішення по суті не приймалося, у зв`язку з чим належним та ефективним способом захисту прав позивачки буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідні документи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Також суд вважає за необхідне приділити увагу відповіді на відзив, поданій представником позивача. У зазначеній відповіді представником наведлено посилання на постанови Верховного Суду та цитати з таких постанов, а саме: від 29.10.2025 р. у справі №420/12457/24, від 04.11.2025 р. у справі №640/25891/24, від 07.11.2025 р. у справі №300/2891/24, від 18.09.2025 р. №380/14567/24. Так, рішення у справах №420/12457/24, №300/2891/24, №380/14567/24 не переглядалися ні в апеляційному, ні у касаційному порядку. Позовні вимоги у зазначених справах стосуються пенсійних спорів. Рішення у справі №640/25891/24 не існує взагалі. Також у Верховному Суді немає судді Кравченка В.В., який на переконання представника позивача, був у складі колегії 29.10.2025 р. під час розгляду справи №420/12457/24, цитату з постанови у якій старанно наводить адвокат Урсаленко Б.О. При цьому представник позивача вважає саме відзив представника відповідача юридично неграмотним. Тоді як у відповіді на відзив адвокат Урсаленко Б.О. зазначає вигадані номери справ та дати ухвалення постанов і неправдиві висновки Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2026 р. у справі №240/14153/24 звернув увагу на тому, що використання ШІ для підготовки процесуальних документів саме по собі не заборонено. Проте відповідальність за достовірність інформації, викладеної у процесуальних документах, покладається виключно на учасника справи. Верховний Суд наголосив на обов`язковості дотримання принципу фахового людського контролю (human-in-the-loop). Використання ШІ у правничій діяльності допускається виключно як допоміжний інструмент, який не може замінити професійну діяльність правника: його критичне мислення, фахове судження та правову кваліфікацію (Рекомендації з відповідального використання штучного інтелекту для правників (схвалені Міністерством цифрової трансформації та Міністерством юстиції України, липень 2025 року). Подання до суду недостовірної інформації, зокрема посилань на неіснуючі постанови та правові позиції Верховного Суду становить порушення принципу добросовісності користування процесуальними правами, закріпленого у статті 45 КАС України, незалежно від способу підготовки цієї інформації.

Отже, на переконання суду, дії адвоката ОСОБА_8 суперечать принципу добросовісності користування процесуальними правами, закріпленому у статті 45 КАС України. Суд вважає за необхідне звернути увагу адвоката Урсаленка Б.О. на неприпустимість допущення у подальшому подібних дій, позаяк вони матимуть більш суворе реагування, як то: притягнення до відповідальності за зловживання процесуальними правами чи звернення суду до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Кіровоградської області.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.10.2025 р. ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору (а.с.20).

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене в пункті 4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05 липня 2024 року №18/д.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути документи подані ОСОБА_1 , яка діяла в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) дружини, сина та дочки померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 солдата ОСОБА_2 , які звернулися із заявами про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 09 березня 2026 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. МОМОНТ