Справа № 260/5786/23
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 березня 2026 року

м. Київ

справа № 260/5786/23

адміністративне провадження № К/990/6448/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №260/5786/23, за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення компенсації при звільненні за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки та середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив:

- стягнути компенсації при звільненні за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року;

- стягнути середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічної відпустки з 11 січня 2020 року по день прийняття рішення судом.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, позов задоволено частково:

- стягнуто з Західного міжрегіонального управління юстиції компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки при звільненні за період з 11 січня 2020 року по 09 серпня 2021 року;

- у решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2025 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення компенсації на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року у справі №260/5786/23 в частині стягнення із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (виплати компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки) у сумі 337121,12 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2025 року залишено без змін.

Скасовано додаткове рішення від 23 вересня 2025 року та прийнято нову постанову, якою заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 260/5786/23 задоволено частково:

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

13 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» до Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №260/5786/23.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували статті 116, 117 Кодексу законів про працю України, без урахування висновків щодо їх застосування, викладених у постановах: від 29 лютого 2024 року у справі №240/253771/21, від 21 березня 2023 року у справі №640/11699/21, від 11 квітня 2023 року у справі №640/19047/21, від 29 червня 2023 року у справі №640/22951/21, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 та від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, від 26 липня 2023 року у справі №552/16890/20, від 12 листопада 2025 року у справі №306/2708/23.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Водночас скаржником указаних вимог не дотримано, оскільки не обґрунтовано, що правові висновки Верховного Суду, викладені у зазначених ним постановах, є застосовними до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Водночас Судом установлено, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з мотивами прийняття судами попередніх інстанцій оскаржуваних рішень та переоцінкою доказів у справі.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Ураховуючи те, що скаржником не викладено передбачених цим Кодексом підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 334, 341, 353 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2026 року у справі №260/5786/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є статочною та не може бути оскаржена.

Суддя: О.Р. Радишевська