Справа № 160/2003/20
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року Справа № 160/2003/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучугурної Н.В.
секретаря судового засідання Кропової К.В.
від позивача: Талан О.Л., адвокат;
від відповідача: Волошина В.В., представник;
від третьої особи (Дніпровської міської ради): не з`явився;
від третьої особи (Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області): не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2022 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без задоволення; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 року залишено без змін.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 18 травня 2023 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України задовольнив частково; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 26.04.2022 скасував, а справу №160/2003/20 направив на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023, справу за №160/2003/20 передано на новий розгляд судді Кучугурній Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, третя особа - Дніпровська міська рада, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження одноособово суддею Кучугурною Н.В.
Підготовче засідання призначено на 28 червня 2023 року на 11:00 год.
28.06.2023 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що перевіркою встановлено, що станом на 31.12.2018 по рахунку 60 «Короткострокові позики» рахується кредиторська заборгованість перед Elistico Finance@Investments Ltd dsl за договором на отримання відсоткової позики у сумі 37962789 грн і кредиторська заборгованість перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» за договором отримання відсоткової фінансової допомоги у сумі 2814996 грн. Водночас, зобов`язання за договором на отримання відсоткової позики, укладеним між позивачем і Elistico Finance@Investments Ltd dsl, і договором отримання відсоткової фінансової допомоги, укладеним між позивачем і ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» є довгостроковими, з огляду на строк їх погашення. Позивачем не відображено у відповідності до п.7 П (С)БО 15 «дохід» в складі «Інших доходів» суму 31469946 грн від дисконтування кредиторської заборгованості у першому кварталі 2019 року. Таким чином, позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування за 1 кв. 2019 року у сумі 31469946 грн та занижено податок на прибуток у сумі 5664590 грн.
Перевіркою також установлено, придбання позивачем у період 2017-2018 років послуг різного характеру, а саме: інформаційно-консультаційні послуги, маркетингові, послуги з ведення господарської діяльності на загальну суму 7798674 грн, у т.ч. ПДВ 1299779 грн (господарські операції з ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем»). Проте, до перевірки не було надано жодного «Вывода» до вищенаведених звітів, що передбачено документом (звітом). Тобто, при начебто проведеному аналізі ринку споживання алкогольних виробів ТОВ «Дрін Дістрібушен Сістем» не зроблено жодного висновку, який давав би змогу в подальшому позивачеві використовувати зазначену інформацію у своїй діяльності. Відповідно до наданого штатного розкладу на підприємстві позивача є відділ «маркетингових досліджень», чисельність якого складає більше, ніж 10 осіб. До перевірки не надано жодного первинного документа, який би розкривав зміст та обсяг наданих послуг.
Щодо придбання металевого складу-вагончику, відповідач зазначає, що перевіркою встановлено придбання позивачем у 2018 році металевого складу-вагончика у сумі 900000 грн, у т.ч. ПДВ 150000 грн. Позивачем у бухгалтерському обліку суму від придбання основного засобу неправомірно було віднесено на рах.93 «Витрати на збут» у сумі 750000 грн. Отже, позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) на загальну суму 750000 грн, а саме за 2018 рік на суму 750000 грн.
Крім цього, відповідач зазначає, що за період із 01.10.2016 по 31.03.2019 позивачем задекларовано орендної плати за землю у сумі 10291131,68 грн. При розрахунку платежу з орендної плати за землю на 2018-2019 роки позивачем був використаний розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за даними, отриманими у 2016 році Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.04.2016 з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки (1,06), та застосування коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки - Кф « 0,5». Відповідачем були отримані витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24.09.2018, згідно із якими, а також на підставі договорів та угод, що укладені позивачем та Дніпровською міською радою, здійснено розрахунки сум орендної плати, сума складає 19801911,32 грн. Таким чином, за доводами відповідача, податковим органом розрахунок сум грошового зобов`язання здійснено на підставі нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку отримано у встановленому порядку від органу державного земельного кадастру. З огляду на викладене, отримані та використані податковим органом під час перевірки витяги з технічної документації є належними та допустимими доказами в розумінні КАС України, оскільки фіксують достовірні відомості нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Стосовно підстав для застосування коефіцієнту 2,5 при здійсненні контролюючим органом розрахунку грошового зобов`язання з орендної плати за 2018 рік , з огляду на відсутність до червня 2018 року у Державному земельному кадастрі актуальної інформації щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок, відповідач повідомляє, що з дати набрання чинності відповідного рішення, затвердженого уповноваженим органом щодо виконаної НГО, платник податків повинен уточнити показники декларації з плати за землю у разі отримання протягом року нового витягу із технічної документації про НГО земельної ділянки.
Підготовче судове засідання 28.06.2023 було проведено за участю представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Дроздової Т.Л. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У зв`язку з неявкою позивача, засідання було відкладено на 02.08.2023 на 10:00 год.
02.08.2023 від представника позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 02.08.2023.
02.08.2023 підготовче судове засідання було проведено за участю представника позивача Федорко О.О., представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Дроздової Т.Л.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені клопотання.
У зв`язку з цим, а також з огляду на закінчення строку підготовчого провадження, суд поставив на розгляд питання щодо продовження строку підготовчого провадження.
Ухвалою суду від 02.08.2023 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 на 30 днів; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 16 серпня 2023 року на 11:30 год.
14.08.2023 до суду засобами поштового зв`язку від Дніпровської міської ради надійшли пояснення, згідно з якими третя особа просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. У поясненнях третя особа вказує, що між Дніпровською міською радою та позивачем були укладені договори оренди землі. Поряд із цим, позивачем порушено норми п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 ПК України внаслідок заниження декларованих показників за землю (орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності ) за 2018 та 2019 роки внаслідок застосування ним при нарахування річної суми орендної плати за земельну ділянку коефіцієнта функціонального використання Кф із значенням « 0,5» замість « 2,5» та, відповідно, заниження нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Окрім, указаних доводів, третя особа у поясненнях наводить висновки постанови Верховного Суду, якою ця справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.
14.08.2023 на електронну адресу суду та через канцелярію суду адвокатом Федорко О.О. подано повідомлення про конфлікт інтересів адвокатського об`єднання.
16.08.2023 до суду від представника позивача адвоката Камші О.В. надійшли клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та клопотання про оголошення перерви в розгляді справи №160/2003/20.
16.08.2023 підготовче судове засідання було проведено за участю представника позивача Камша О.В., представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Григоренко А.В.
У зв`язку з поданим представником позивача клопотанням про оголошення перерви у судовому засідання для надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, судом було оголошено перерву у цьому судовому засіданні до 13:00 год. 11.09.2023.
Підготовче судове засідання 11.09.2023 було проведено за участю представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Григоренко А.В., представник позивача у судове засідання не з`явився.
08.09.2023 представником позивача подано клопотання про оголошення перерви, мотивоване тим, що адвокат Камша О.В. надає правничу допомогу іншому клієнту у справі, розгляд якої призначено у Північному апеляційному господарському суді 11.09.2023 на 14:30 год. У зв`язку з цим, представник позивача просить суд оголосити перерву в розгляді справи №160/2003/20 на іншу календарну дату для надання можливості представникові позивача взяти участь у судовому засіданні у цій справі.
Ухвалою суду від 11.09.2023 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 25 вересня 2023 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 25 вересня 2023 року на 13:00 год.
25.09.2023 підготовче судове засідання було проведено за участю представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Григоренко А.В., представник позивача у судове засідання не з`явився. 22.09.2023 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» надійшло клопотання про оголошення перерви в розгляді справи №160/2003/20 та призначення справи на іншу дату для надання можливості представнику позивача взяти участь у судовому засіданні. Клопотання мотивоване тим, що представник позивача, адвокат Камша О.В. надає правничу допомогу іншим клієнтам, а саме у кримінальному провадженні, в межах якого стороні захисту були відкриті матеріали досудового розслідування (18 томів), з якими необхідно ознайомитись до 02.10.2023, як це передбачено вимогами ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2023.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 25.09.2023 продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 18 жовтня 2023 року; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 18 жовтня 2023 року на 13:00 год. Цією ухвалою визнав обов`язковою явку у судове засідання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» та зобов`язав представника позивача з`явитися у судове засідання та витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» заяви по суті справи з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі №160/2003/20.
18.10.2023 позивачем подано до суду письмові пояснення у справі, в яких позивач повідомляє про порушення відповідачем процедури призначення і проведення перевірки.
Щодо податкового повідомлення-рішення №000275501 від 02.10.2019 та податкового повідомлення-рішення №000288501 від 02.10.2019, позивач зазначає, що в акті перевірки та рішенні про результати розгляду заперечень при визначенні теперішньої вартості заборгованості застосовано формулу без врахуванням істотних умов договорів позики, а також без врахування дисконту, який мав в подальшому амортизуватися. Теперішня вартість позики дорівнює номінальній вартості, якщо відсотки за договором відповідають ринковим. Відповідно до відомостей картки рахунку 605 та платіжних доручень ТОВ фірма «Логос» повернуто ТОВ Компанія з управління активами Альтус Ассетс Актівітіс заборгованість по договору 2-888 від 24.12.2013 в повному обсязі (в 2019 році на загальну суму 2814995,75 грн.), а саме: 08.07.2019 - 800000,00 грн., 24.07.2019 - 780000,00 грн., 05.08.2019 - 1234995,75 грн. Таким чином, висновки в акті перевірки та рішенні про результати розгляду заперечень, що станом на 31.03.2019 зобов`язання по договору №2-888 від 24.12.2013 строком більше 12 місяців та є довгостроковим, документально не підтверджується. Тобто, по своїй суті, заборгованість по договору №2-888 від 24.12.2013 станом на 31.03.2019 була погашена протягом наступних п`яти місяців та не підлягала дисконтуванню. Майбутня вартість, ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ), строк (число періодів), що унеможливлює розрахувати нараховану суму дисконту та встановити причини завищення суми дисконту, обґрунтувати невідповідність розрахунків. Розрахунок суми дисконту по довгостроковим фінансовим зобов`язанням ТОВ фірма «Логос», що містяться в матеріалах справи без підпису особи, що склала даний документ, також не містить вихідних даних, що беруться в розрахунок та є необґрунтованими, зокрема: підстави застосування та розмір ставки дисконту (оскільки дані позики є відсотковими довгостроковими зобов`язаннями/заборгованістю, та отримані/видані під ринковий відсоток, то теперішня їх вартість і так, дорівнює номіналу (тобто дисконт у цьому випадку дорівнює нулю)); строк (число періодів). Крім цього, позивач звертає увагу суду, що Відповідачем в Акті перевірки здійснено прив`язку дисконтування заборгованості за МСФЗ. Разом з тим, в матеріалах справи наявний наказ Позивача від 02.01.2018 «Про облікову політику підприємства», в якому визначено, що облікова політика ТОВ Фірма «Логос» здійснюється відповідно до положень ПСБО (національних стандартів бухгалтерського обліку). Отже, відповідно до вищевикладеного висновки Відповідача щодо необхідності дисконтування заборгованості ТОВ Фірма «Логос» є неправомірними.
Крім цього, позивач зауважує, що в матеріалах справи міститься договір поставки №2702-1 від 27.02.2018, укладений між ТОВ фірма Логос та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем». Загальна вартість устаткування 900000,00 грн. Відповідно до бухгалтерської довідки від 25.06.2019 в ході надання документів до документальної планової виїзної перевірки ГУ ДФС України, було виявлено некоректне відображення господарської операції з постачання ТМЦ на підставі видаткової накладної РН-0003468 від 30.04.2018 на суму 900000,00 грн. У складі витрат для визначення об`єкту оподаткування податком на прибуток, сума 750000,00 грн. не враховувалась. В бухгалтерському обліку ТОВ фірма «Логос» зроблені коригуючі проводки, що відповідають вимогам чинного законодавства. Таким чином, висновок акту перевірки та рішення про результати розгляду заперечень щодо порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України ТОВ фірма «Логос» щодо заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток) на загальну суму 750000,00 грн., а саме за 2018 рік документально не підтверджується.
Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.
18.10.2023 відповідачем до суду надано клопотання про долучення доказів, а саме, розрахунків за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
18.10.2023 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.10.2023 відмовив в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» про витребування доказів в адміністративній справі №160/2003/20.
Також ухвалою суду від 18.10.2023 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 13 листопада 2023 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 13 листопада 2023 року на 13:00 год.
06.11.2023 від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшли пояснення, в яких відповідач підтримав доводи, наведені в обґрунтування відзиву. Крім цього, позивач навів розрахунок несплаченої позивачем орендної плати. Зокрема, відповідач зазначив, що всього сума несплаченої орендної плати з урахуванням Кф 2 за 5 місяців 2018 року та Кф 2,5 за 7 місяців 2018 року складала б 14191339,35 грн. Тобто сума основного платежу за 2018 рік складала б 14191339,35 грн, відповідно сума штрафної санкції 7095669,67 грн.
09.11.2023 позивачем до суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі для надання можливості представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи, а також подано клопотання про витребування доказів судом.
13.11.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до суду надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі, призначеного на 13.11.2023, для надання можливості витребувати необхідні для розгляду справи докази від Дніпровської міської ради.
13.11.2023 підготовче засідання проведено за участю представника позивача Камші О.В., представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Григоренко А.В.
У судовому засіданні 13.11.2023 було розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів та питання про залучення Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як третьої особи. Оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, якою суд постановив:
- відмовити в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» про витребування доказів в адміністративній справі №160/2003/20;
- задовольнити клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про залучення до участі у справі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача;
- направити Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області заяви по суті справи, ухвалу про залучення третьої особи до участі у справі та повістку про виклик та встановити третій особі десятиденний строк з дня отримання зазначених вище документів для надання пояснень щодо позову.
Також протокольною ухвалою суду було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання від 09.11.2023 з підстав, наведених у цьому клопотанні.
Поряд з цим, у зв`язку із залученням третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, суд поставив на розгляд питання щодо продовження строку підготовчого провадження та відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 13.11.2023 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 04 грудня 2023 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 04 грудня 2023 року на 13:00 год.
01.12.2023 від представника позивача надійшло клопотання про призначення експертизи у справі.
04.12.2023 судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
11.12.2023 представником позивача подано до суду письмові пояснення у справі, в яких позивач підтримав доводи, наведені в обґрунтування позовної заяви.
Також 12.12.2023 від позивача надійшли пояснення у справі, в яких позивач наводить практику суду касаційної інстанції в подібних правовідносинах для цілей визначення податкового повідомлення-рішення, яким позивачу були нараховані суми орендної плати.
13.12.2023 на електронну адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» надійшла заява про відкладення судового засідання, призначеного на 13.12.2023, на іншу дату.
Підготовче засідання 13.12.2023 проведено за участю представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи Григоренко А.В.
У цьому судовому засіданні було розглянуто клопотання представника позивача про призначення експертизи у справі. Оголошено вступну та резолютивну частину ухвали, якою суд постановив:
- відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» про призначення комплексної експертизи в адміністративній справі №160/2003/20.
У зв`язку із надходженням від позивача додаткових пояснень у цій справі, у представника відповідача та третьої особи виникла необхідність ознайомитись із зазначеними документами.
Ухвалою суду від 13.12.2023 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 10 січня 2024 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 10 січня 2024 року на 10:00 год.
09.01.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про зміну підстав позову та клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
10.01.2024 відповідачем подано пояснення у справі. В цих поясненнях з приводу неточностей в розрахунках, про які зазначає позивач у своїх поясненнях, відповідач повідомляє, що такі неточності відсутні, оскільки за результатами розгляду заперечень позивача ГУ ДПС у Дніпропетровській області висновки акту перевірки були змінені. Це стосується сум по допущеним позивачем порушенням. Відповідь за результатами розгляду заперечень на явна в матеріалах справи. Суми наведені в розрахунку відповідають сумам, наведеним у ППР. Інші пояснення позивача, за доводами відповідача, зводяться до незгоди з висновками суду касаційної інстанції з приводу розрахунку грошового зобов`язання з орендної плати за землю, викладеними у постанові від 18.05.2023 у справі 3160/2003/20 та з посиланням на релевантні постанови суду касаційної інстанції, викладеними у цій постанові.
Підготовче засідання 10.01.2024 проведено за участю представника відповідача Волошиної В.В. та представника третьої особи-1 Григоренко А.В.
Представник позивача та представники третьої особи-2 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою суду від 10.01.2024 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 24 січня 2024 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 24 січня 2024 року на 11:00 год.
24.01.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про долучення доказів.
Cудове засідання 24.01.2024 не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 24.01.2024 продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 07 лютого 2024 року; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 07 лютого 2024 року на 11:00 год.
29.01.2024 засобами поштового зв`язку до суду від відповідача надійшли письмові пояснення.
07.02.2024 підготовче судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 07.02.2024 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 19 лютого 2024 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 19 лютого 2024 року на 14:00 год.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.02.2024 продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 26 лютого 2024 року; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 26 лютого 2024 року на 13:00 год.
26.02.2024 підготовче судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 26.02.2024 продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 06 березня 2024 року; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 06 березня 2024 року на 14:00 год.
06.03.2024 у судовому засіданні представник позивача підтримала заявлене клопотання про доповнення підстав позову і просила його задовольнити. Представники відповідача і третьої особи заперечували проти задоволення цього клопотання.
Ухвалою суду від 06.03.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про доповнення підстав позову.
Ухвалою суду від 06.03.2024 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи №160/2003/20 по суті на 27 березня 2024 року на 14:00 год.
27.03.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
27.03.2024 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 15.04.2024 на 13:00 годин.
15.04.2024 у судове засідання з`явилися представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Представник позивача заявила усне клопотання щодо оголошення перерви у зв`язку з необхідністю детально дослідити договори з ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» та додані до них документи. Ухвалою, занесеною до протоколу, суд постановив оголосити перерву у судовому засіданні до 29.04.2024 до 13:00 години.
29.04.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що всі договори, які укладались між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушен Сістем» мали реальний характер, ділову мету, спричинили зміни в фінансовому становищі сторін та призвели до досягнення економічного результату у вигляді збільшення обсягів продажу алкогольних напоїв позивачем, що підтверджується звітами (деклараціями з акцизного податку), які наявні в матеріалах справи. За даними посадових інструкцій маркетолог і директор департаменту маркетингу і продажів не повинні проводити дослідження. Згідно з їхніми посадовими обов`язками вони повинні впроваджувати внутрішню маркетингову політику, при цьому не заборонено для її розробки залучати сторонніх спеціалістів. Таким чином, твердження відповідача про недоцільність укладення договорів з ТОВ «Дрінк Дістрібушен Сістем» та необгрунтованість отриманої податкової вигоди не підтверджені належними і допустимими доказами.
29.04.2024 у судове засідання з`явилися представник позивача, представник відповідача та представник третьої особи. Ухвалою занесеною до протоколу, судове засідання відкладено на 29.05.2024 на 13:00 годин.
28.05.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
29.05.2024 ухвалою, занесеною до протоколу, суд постановив відкласти розгляд справи на 19.06.2024 на 13:00 годин.
06.06.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі. У цих поясненнях позивач указує, що є необгрунтованими твердження відповідача про неможливість віднесення сум ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «КОПІ ЦЕНТР» та ТОВ «РОЯЛ ПРИНТ» до складу податкового кредиту, через те, що вони неправильно відображені в бухгалтерському обліку. Позивач звертає увагу суду на те, що контролюючий орган не оспорює реальність господарських операцій з указаними контрагентами, натомість стверджує що витрати на придбання поліграфічної продукції невірно відображені в бухгалтерському обліку. Однак це не є підставою для скасування права на податковий кредит.
Щодо нарахованої суми дисконтування по взаємовідносинам з Elistico Finance Investment та ТОВ «Компанія з управління активами «Альтус ассетс актівітіс», позивач указує, що в акті перевірки не зазначено, за якими ознаками зобов`язання позивача Elistico Finance Investment та ТОВ «Компанія з управління активами «Альтус ассетс актівітіс» були віднесені саме до довгострокових зобов`язань. Згідно з абз. 2, 8 п. 4 П(С)БО № 11 довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями; поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу. Відповідно до п. 7 П(С)БО № 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення. Особливості віднесення зобов`язання за кредитною угодою до довгострокових зобов`язань визначені у п. 9 П(С)БО № 11. Вказана норма передбачає, що довгострокове зобов`язання за кредитною угодою (якщо угода передбачає погашення зобов`язання на вимогу кредитора (позикодавця) у разі порушення певних умов, пов`язаних з фінансовим станом позичальника), умови якої порушені, вважається довгостроковим, якщо: - позикодавець до затвердження фінансової звітності погодився не вимагати погашення зобов`язання внаслідок порушення; - не очікується виникнення подальших порушень кредитної угоди протягом дванадцяти місяців з дати балансу. Згідно з умовами укладених догорів позивача з Elistico Finance Investment та ТОВ «Компанія з управління активами «Альтус ассетс актівітіс» термін повернення позики може змінюватися згідно з умовами Договору на вимогу позикодавця. Враховуючи, що договори містять у собі умову, згідно з якою Позикодавець може звернутись з вимогою про дострокове погашення зобов`язання, відповідач перед віднесенням зобов`язань за вказаним договором до довгострокових зобов`язань, повинен був пересвідчитися у відсутності обставин, передбачених п. 9 П(С)БО № 11.
Крім цього, укладеними між сторонами Договорами оренди землі визначено, що річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі мінімальної ставки орендної плати, встановленої ЗУ «Про оренду землі». Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації визначених законодавством, за затвердженими КМУ формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії. Умовами Договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що визначаються у встановленому порядку. Розмір орендної плати переглядається у разі змін у цільовому використанні земельної ділянки. Договором визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за згодою сторін. Договором також передбачено право орендодавця (Дніпропетровської міської ради) вимагати своєчасного внесення орендної плати. Отже, цим Договорами сторони, ТОВ Фірма «ЛОГОС» та Дніпропетровська міська рада, врегулювали строки, розмір, порядок внесення орендної плати та порядок вирішення спорів. Відповідач не був стороною договору оренди і не має права втручатись в договірні відносини, які виникли між ТОВ Фірма «ЛОГОС» та Дніпровською міською радою. З моменту укладення Договорів оренди між ТОВ фірма «ЛОГОС» та ДМР між сторонами виникають цивільно правові відносини, і будь-які зміни вносяться до договору лише на підставах визначених Договором, втручання третіх осіб, які не є стороною договору (ГУ ДПС у Дніпропетровській області) є неприпустимим у цьому випадку. Отже, податковий орган, який не є суб`єктом цивільно-правових відносин у цій справі, прийнявши оскаржувані податкові повідомлення-рішення, фактично змінив умови договору в частині визначення збільшення розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням норм матеріального права та умов договору.
17.06.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли пояснення у справі, в яких відповідач підтримав доводи, наведені в обгрунтування позовних вимог.
19.06.2024 судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
З огляду на викладені обставини, 19.06.2024 справу №160/2003/20 було знято з розгляду. Судове засідання призначене на 08.07.2024 на 13:00 годин, про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
05.07.2024 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про повернення до підготовчого провадження у справі.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 08.07.2024 допустив участь представника позивача адвоката Талан О.Л. у всіх судових засіданнях по справі №160/2003/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
08.07.2024 судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
З огляду на викладені обставини, 08.07.2024 справу №160/2003/20 було знято з розгляду. Судове засідання призначене на 19.08.2024 на 12:00 годин, про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
16.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло доповнення до клопотання про повернення до підготовчого провадження у справі.
19.08.2024 у судовому засіданні розгляд справи відкладено на 04.09.2024 на 13:00 годину через оголошення повітряної тривоги.
03.09.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли заперечення проти клопотання про повернення до підготовчого провадження.
04.09.2024 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді Кучугурної Н.В. на лікарняному.
Розгляд справи призначено на 04.10.2024 на 11:00 год., про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
04.10.2024 судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
З огляду на викладені обставини, 04.10.2024 справу №160/2003/20 було знято з розгляду. Судове засідання призначене на 21.10.2024 на 14:00 год., про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
21.10.2024 у судовому засіданні розгляд справи відкладено на 01.11.2024 на 13:00 год. через оголошення повітряної тривоги.
30.10.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до клопотання про повернення у підготовче провадження.
01.11.2024 судове засідання не відбулось через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
З огляду на викладені обставини, 01.11.2024 справу №160/2003/20 було знято з розгляду. Судове засідання призначене на 08.11.2024 на 10:00 год., про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
08.11.2024 судове засідання не відбулося через відсутність електричної енергії у будівлі суду. Судове засідання призначене на 20.11.2024 на 15:00 годин, про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
20.11.2024 судове засідання не відбулося через відсутність електричної енергії у будівлі суду, про що наявний акт в матеріалах справи. Судове засідання призначене на 04.12.2024 на 15:00 год., про що учасники справи повідомлені повістками про виклик.
Ухвалою суду від 04.12.2024 задоволено клопотання позивача про повернення до підготовчого провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.01.2025 на 14:00 год.
17.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку для надання пояснень до 31.12.2024.
31.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи.
07.01.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшли заперечення проти клопотання про призначення судової експертизи.
09.01.2024 судове засідання не відбулося через повітряну тривогу, яка була оголошена у зв`язку з можливими ракетними обстрілами зі сторони російської федерації території Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 09.01.2024 продовжено підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 28 січня 2025 року; відкладено підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 28 січня 2025 року на 15:00 год.
28.01.2025 у судове засідання з`явилися представник позивача Волошина В.В. та представник третьої особи (Дніпровської міської ради) Григоренко А.В. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його хворобою.
Розгляд справи був відкладений на 04.02.2025 на 15:00 год., про що учасники справи були належним чином повідомлені.
04.02.2025 судове засідання відбулось за участю представника позивача та представника відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не прибули та не повідомили причин неявки.
У цьому судовому засіданні суд постановив ухвалу, якою Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «Логос» у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у справі №160/2003/20 відмовлено.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлене ним клопотання про продовження строку для надання пояснень, яке надійшло до суду через систему «Електронний суд», а також заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості позивачу здійснити свої розрахунки донарахованих сум грошових зобов`язань.
У свою чергу, суд зобов`язав відповідача надати інформацію щодо прийняття Дніпровською міською радою рішення про затвердження нормативної грошової оцінки землі після 2015 року. У разі прийняття таких рішень відповідач має надати до суду належним чином засвідчену копію такого рішення.
Ухвалою від 04.02.2024 суд продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 24 лютого 2025 року; задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» про відкладення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 24 лютого 2025 року на 15:00 год.; витребував у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію щодо прийняття Дніпровською міською радою рішення про затвердження нормативної грошової оцінки землі після 2015 року. У разі прийняття таких рішень відповідач має надати до суду належним чином засвідчену копію такого рішення; задовольнив клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» про продовження строку для надання пояснень; встановив позивачу строк до 20 лютого 2025 року на подачу додаткових пояснень та доказів у справі (у разі їх наявності) з одночасним наданням доказів їх надіслання всім учасникам справи.
24.02.2025 судове засідання відбулось за участю представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи - Дніпровської міської ради. Інші учасники справи у судове засідання не прибули та не повідомили причин неявки.
У судовому засіданні представник відповідача оголосила і підтримала клопотання, яке надійшло до суду 20.02.2024, про продовження строку на виконання ухвали суду від 04.02.2025 у справі №160/2003/20 та зобов`язання Дніпровської міської ради виконати вимоги ухвали суду про витребування інформації щодо прийняття Дніпровської міською радою рішення про затвердження нормативної грошової оцінки землі після 2015 року.
Ухвалою від 24 лютого 2025 суд продовжив підготовче провадження у справі №160/2003/20 до 19 березня 2025 року; відклав підготовче судове засідання у справі №160/2003/20 на 19 березня 2025 року на 15:00 год.; задовольнив клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про продовження строку для виконання ухвали суду; продовжив Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області строк для виконання вимог ухвали суду від 04.02.2025 до 13 березня 2025 року; витребував у Дніпровської міської ради інформацію щодо прийняття Дніпровською міською радою рішення про затвердження нормативної грошової оцінки землі після 2015 року. У разі прийняття таких рішень третя особа має надати до суду належним чином засвідчену копію такого рішення; витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» належним чином засвідчені копії декларацій податку на прибуток за 2017, 2018 та І квартал 2019 року, про які вказано у розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 №000288501.
19.03.2025 судове засідання відбулось за участю представника позивача та представника відповідача. Інші учасники справи у судове засідання не прибули та не повідомили причин неявки.
У цьому судовому засіданні суд постановив ухвалу, якою Товариству з обмеженою відповідальністю фірмі «Логос» у задоволенні клопотання про витребування доказів в адміністративній справі №160/2003/20 відмовлено.
19.03.2025 суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, закрив підготовче провадження у справі і призначив розгляд справи по суті на 16.04.2025 на 15:00 год.
16.04.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
Розгляд справи по суті відбувся 07.05.2025, 09.06.2025, 09.07.2025, 06.08.2025, 02.10.2025, 20.10.2025, 03.11.2025, 12.11.2025, 21.01.2026, 02.02.2026, 23.02.2026 та 05.03.2026.
24.09.2025, 08.12.2025 справа була знята з розгляду через оголошений сигнал повітряної тривоги.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. У свою чергу, представники відповідача та третьої особи-1 заперечували проти позовних вимог та наполягали на відмові у їх задоволенні.
У судовому засіданні 05.03.2026 судом проголошено вступну і резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
На підставі направлень виданих ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 24.06.2019 №4380, №4381, №4382, №4383, №4378, №4379 відповідно до пункту 20.1.4 п.20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, на підставі наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 05.06.2019 №3354-п проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ЛОГОС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2016 по 31.03.2019, валютного законодавства за період з 01.10.2016 по 31.03.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 по 31.03.2019 відповідно до затвердженого переліку питань документальної перевірки.
Згідно з розділом «ІV. Висновок» акту, перевіркою встановлено порушення ТОВ фірмою «ЛОГОС»:
1. Порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, занижено податок на прибуток у загальній сумі 6951461 грн., у т.ч. 2017 рік у сумі 517659 грн., 2018 рік у сумі 676961 грн., 1кв. 2019 року у сумі 5756840 грн.;
3. Порушення п.120.1 ст.120 ПК України граничного терміну реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підлягає застосуванню штрафних санкцій у розмірі 4881,42 грн;
4. Порушення п.286.2 статті 286, п.289.1 статті 289 ПК України, що призвело до заниження орендної плати всього у сумі 19958590,47 грн., у т.ч. за 2018 рік в сумі 15841529,06 грн., за 1 кв. 2019 рік в сумі - 4117061,41 грн.;
5. Порушення п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України в частині несвоєчасної сплати до бюджету податку на доходи нерезидента Elistico Finance&Investments LTD (Республіка Кіпр) у сумі 3509,65 грн. (екв.дол.США) та згідно п.126.1 ст.126 нараховується штраф у сумі 350,97 грн.;
6. Порушення п.п.168.1.4 п.168.1 ст.168, «а» п.171.2 ст.171, пп. «а» п.176.2 ст.176, п.161підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в результаті чого занижено військовий збір у сумі 103,86 грн.
7. Порушення п.п. «б» п.176.2 ст.176 та ПК України та вимог розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку №4 від 13.01.2015р. за подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ з недостовірними відомостями за 4 кв. 2016р.
Позивачем були подані заперечення на акт перевірки.
1. Порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, занижено податок на прибуток у загальній суму 7061641 грн., у т.ч. 2017 рік у сумі 517659 грн., 2018 рік у сумі 879392 грн., 1кв. 2019 року у сумі 5664590 грн.;
3. Порушення п.120-1.1 ст.120 ПК України граничного терміну реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підлягає застосуванню штрафних санкцій у розмірі 4881,42 грн;
4. Порушення п.286.2 статті 286, п.289.1 статті 289 ПК України, що призвело до заниження орендної плати всього у сумі 19958590,47 грн., у т.ч. за 2018 рік в сумі 15841529,06 грн., за 1 кв. 2019 рік в сумі - 4117061,41 грн.;
6. Порушення п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 ПК України в частині несвоєчасної сплати до бюджету податку на доходи нерезидента Elistico Finance&Investments LTD (Республіка Кіпр) у сумі 3509,65 грн. (екв.дол.США) та згідно п.126.1 ст.126 нараховується штраф у сумі 350,97 грн.;
7. Порушення п.164.1, абз. «е» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.1 п.168.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3 ст.168, абз. «а» п.171.2 ст.171, п.176.2 ст.176 ПК України в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб у сумі 1519,84 грн.
8. Порушення п.п.168.1.4 п.168.1 ст.168, «а» п.171.2 ст.171, пп. «а» п.176.2 ст.176, п.161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в результаті чого занижено військовий збір у сумі 103,86 грн.
9. Порушення п.п. «б» п.176.2 ст.176 та ПК України та вимог розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку №4 від 13.01.2015р. за подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, сум утриманого з них податку за формою 1ДФ з недостовірними відомостями за 4 кв. 2016р.
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складені податкові повідомлення-рішення:
- №000275501 від 02.10.2019, яким встановлено порушення п.198.1, п.198.3, 198.5 ст.198 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у зв`язку з цим згідно з пп.54.3.2 п.54.3, ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1799071,25 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 1439257,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 359814,25 грн;
- №000270501 від 02.10.2019, яким встановлено порушення п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у зв`язку з чим згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 29702866,98 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 19801911,32 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 9900955,66 грн;
- №000288501 від 02.10.2019, яким встановлено порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі абз.1 п.123.1 ст.123 ПК України у зв`язку з чим згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10592461,50 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 7061641 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3530820,50 грн;
Позивач оскаржив податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.
11.01.2020 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги, згідно з яким податкові повідомлення-рішення від 02.10.2019 №000268501, №000275501, №000270501, №000288501 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, враховуючи висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 18.05.2023, якою справу №160/2003/20 направлено на новий розгляд, суд зазначає про таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України).
Щодо податкових повідомлень-рішень від 02.10.2019 №000288501 та №000275501, суд зазначає таке.
1. «Дисконтування» кредиторської заборгованості. На порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України встановлено заниження показника у рядку 01 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» занижено фінансовий результат до оподаткування за 1 кв.2019 року у сумі 31469946 грн та занижено податок на прибуток у сумі 5664590 грн.
3. Перевіркою задекларованих у рядку 02 Декларацій «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників за період з 01.10.2016 по 31.03.2019 у загальній сумі 5898319 грн., а саме 4 кв.2016 року - 553412 грн., 2017 рік - 7934459 грн., 2018 рік - 2589552 грн., 1 кв.2019 року - 0 грн., перевіркою встановлено їх заниження у загальній сумі 7248897 грн., а саме 2017 рік у сумі 4000000 грн., 2018 рік у сумі 3248897 грн.
4. В порушення п.44.1 п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, перевіреним підприємством при формуванні показників податкової звітності неправомірно зменшено фінансовий результат до оподаткування всього у сумі 3997767 грн., а саме за 2017 рік - 2875885 грн., 2018 рік - 1121882 грн. та занижено податок на прибуток приватних підприємств у сумі 719598 грн., а саме 2017 рік у сумі 517659 грн., 2018 рік у сумі 201938 грн.
5. В порушення п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток) на загальну суму 750000 грн., а саме за 2018 рік на суму 750000 грн. В результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 135000 грн.
Відповідно до п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з вимогами п.135.1 ст.135 ПК України, доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Щодо встановленого контролюючим органом заниження позивачем фінансового результату до оподаткування у зв`язку із незастосуванням позивачем дисконтування кредиторської заборгованості, суд зазначає таке.
Матеріалами справи встановлено, що 05 грудня 2011 року між позивачем та Elistico Finance@Investments Ltd dsl, що заснована та зареєстрована відповідно до законодавства Республіки Кіпр, укладено Угоду про позику №2-122011, згідно з пунктом 1 якої позикодавець передає у власність позичальника строком до 31 грудня 2012 року суму 550000 доларів США для поповнення обігового капіталу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів і сплатити відсотки з суми позики в розмірі та на умовах, визначених цією угодою про позику.
Відповідно до розділу 2 угоди про позику, позикодавець зобов`язується після отримання Реєстраційного свідоцтва про реєстрацію цієї угоди про позику в порядку, що передбачений Положенням про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженим Постановою Правління НБУ від 17 червня 2004 №270, перерахувати на поточний рахунок позичальника 550000 доларів США.
Частиною 2 розділу 3 угоди визначено, що відсотки на суму позики складають 9,8% річних. Відсотки нараховуються щомісяця з розрахунку фактично отриманої суми позики згідно Додатку 1, починаючи з дати отримання позичальником чергового траншу. Сплата відсотків за користування позикою здійснюється щомісяця в останній робочий день місяця за фактичну кількість днів користування сумою позики.
Додатком 1 до угоди про позику встановлено, що позика надається, починаючи з 11.01.2012.
Додатковими угодами №№1-17 до Угоди про позику неодноразово змінювались умови Угоди, в тому числі сума позики, строки повернення (продовжувались нас строк від півроку до року), відсоток за користування позиковими коштами, графік надання позикових коштів (Додаток 1 до Угоди про позику), платіжні реквізити сторін.
Також матеріалами справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» 24.12.2013 укладено договір позики №2-888, відповідно до умов якого позикодавець передає позивачеві у власність грошові кошти для ведення господарської діяльності в розмірі 11200000,00 гривень із сплатою процентів, визначених даним договором, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю грошові кошти у зазначені строк та розмірі в виплатою процентів.
Пунктом 1.2 цього договору визначено термін повернення позики - 24.12.2018, який був продовжений до 31.12.2021 додатковою угодою №7 від 22.12.2018.
Відповідно до пункту 1.3 договору, позика за даним договором може надаватися частками за згодою позичальника.
Пунктом 1.4 договору встановлено, що за користування позикою позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю проценти у розмірі 18 відсотків річних від фактично отриманої суми позики. Процентна ставка за користування позиковими коштами змінювалась сторонами договору додатковими угодами №2 від 28.11.2014, №3 від 29.12.2014.
Відповідачем в акті перевірки встановлено, що станом на 31.03.2019 по рахунку 60 «Короткострокові зобов`язання» рахується кредиторська заборгованість перед Elistico Finance@Investments Ltd dsl у сумі 37962789 грн, та перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» - у сумі 2814996 грн.
Відповідачем в акті перевірки ці заборгованості визначені як довгострокові зобов`язання, які підлягають дисконтуванню за формулою:
PV = FV / (1 + i) n, де:
FV- майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів).
Незгода позивача з висновками контролюючого органу в цій частині обґрунтована тим, що кредиторська заборгованість, на думку позивача, не є довгостроковою, відтак не підлягає дисконтуванню. Також позивач ставить під сумнів правомірність застосованої відповідачем формули дисконтування, ставки дисконтування та інших показників цієї формули, оскільки застосування такої формули не передбачено національними стандартами бухгалтерського обліку. Враховуючи, що позивач веде облік відповідно до Національних стандартів (положень) бухгалтерського обліку, контролюючий орган, на думку позивача, неправомірно використав формулу, встановлену Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку.
Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості наведених вище висновків акта перевірки суд зазначає, що відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
У силу п. 3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), «витратами» є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); а «доходами» - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153 (далі - П(С)БО 15).
Відповідно до п.5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Згідно з п.7 П(С)БО 15 визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Зокрема, до складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
Поряд з цим п.15 П(С)БО 15 передбачено, що доходом визнається сума зобов`язання, яке не підлягає погашенню.
За змістом п.20 і 21 цього Положення (стандарту) бухгалтерського обліку дохід, який виникає в результаті використання активів підприємства іншими сторонами, визнається у вигляді процентів, роялті та дивідендів, якщо: імовірне надходження економічних вигод, пов`язаних з такою операцією; дохід може бути достовірно оцінений.
Такий дохід має визнаватися у такому порядку: проценти визнаються у тому звітному періоді, до якого вони належать, виходячи з бази їх нарахування та строку користування відповідними активами з урахуванням економічного змісту відповідної угоди; дивіденди визнаються у періоді прийняття рішення про їх виплату.
Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.
Як видно з акта перевірки, контролюючий орган кваліфікував наявну у позивача суму кредиторської заборгованості по договорах позик з Elistico Finance@ Investment Ltd dsl та ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» як «довгострокові зобов`язання» та здійснив дисконтування такої заборгованості, шляхом вирахування різниці (дисконту) між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) із застосуванням П(С)БО 11 «Зобов`язання», 13 «Фінансові інструменти» та 12 «Фінансові інвестиції».
Суд зазначає, що Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові Інструменти», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року №559 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2001 року за №1050/6241 (далі - П(С)БО 13), визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інструменти та її розкриття у фінансовій звітності.
Згідно із визначеним поняттям у п.4 вказаного Положення, фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.
Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
Пункт 6 П(С)БО 13 визначає, що фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.
Пунктом 10 П(С)БО 13 передбачено, що фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента.
Згідно з п.29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).
Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю, крім: дебіторської заборгованості, що не призначена для перепродажу; фінансових інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення; фінансових активів, справедливу вартість яких неможливо достовірно визначити; фінансових інвестицій та інших фінансових активів, щодо яких не застосовується оцінка за справедливою вартістю.
Пунктом 31 П(С)БО 13 передбачено, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
Відповідно до п.11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 28 «Зменшення корисності активів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 грудня 2004 року № 817 (далі - П(С)БО 28), теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.
Згідно з п. 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.
При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.
Відповідно до п.п.4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання» (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 № 20 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за № 85/4306 та у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.
Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
В розумінні цього П(С)БО 11, зокрема: довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.
Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
За змістом п. 7, 8 і 10 П(С)БО 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.
Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.
Поряд з цим, пунктами 11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.
Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.
Пунктом 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26 квітня 2000 року № 91 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 травня 2000 року за № 284/4505 та у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції»), визначено терміни:
Амортизована собівартість фінансової інвестиції - собівартість фінансової інвестиції з урахуванням часткового її списання внаслідок зменшення корисності, яка збільшена (зменшена) на суму накопиченої амортизації дисконту (премії).
Ефективна ставка відсотка - ставка відсотка, що визначається діленням суми річного відсотка та дисконту (або різниці річного відсотка та премії) на середню величину собівартості інвестиції (або зобов`язання) та вартості її погашення.
Метод ефективної ставки відсотка - метод нарахування амортизації дисконту або премії, за яким сума амортизації визначається як різниця між доходом за фіксованою ставкою відсотка і добутком ефективної ставки та амортизованої вартості на початок періоду, за який нараховується відсоток.
У пункті 4 П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» зазначено, що фінансові інвестиції первісно оцінюються та відображаються у бухгалтерському обліку за собівартістю.
Фінансові інвестиції (крім інвестицій, що утримуються підприємством до їх погашення або обліковуються за методом участі в капіталі) на дату балансу відображаються за справедливою вартістю.
Сума збільшення або зменшення балансової вартості фінансових інвестицій на дату балансу (крім інвестицій, що обліковуються за методом участі в капіталі) відображається у складі інших доходів або інших витрат відповідно (п. 8 П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції»).
Фінансові інвестиції, що утримуються підприємством до їх погашення, відображаються на дату балансу за амортизованою собівартістю фінансових інвестицій.
Різниця між собівартістю та вартістю погашення фінансових інвестицій (дисконт або премія при придбанні) амортизується інвестором протягом періоду з дати придбання до дати їх погашення за методом ефективної ставки відсотка (п. 10 П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції»).
Відповідно до п. 11 П(С)БО 28, теперішня вартість майбутніх чистих грошових надходжень від активу визначається застосуванням відповідної ставки дисконту до майбутніх грошових потоків від безперервного використання активу та його продажу (списання) наприкінці строку корисного використання (експлуатації). Майбутні грошові потоки від активу визначаються, виходячи з фінансових планів підприємства на період не більше п`яти років. Якщо в підприємства є досвід визначення суми очікуваного відшкодування активу і наявні розрахунки, що свідчать про достовірність оцінки майбутніх грошових потоків, то така оцінка може визначатися на підставі фінансових планів підприємства, які охоплюють період більше п`яти років.
Згідно з п. 14 П(С)БО 28 ставка дисконту базується на ринковій ставці відсотка (до вирахування податку), що використовується в операціях з аналогічними активами. За відсутності ринкової ставки відсотка ставка дисконту базується на ставці відсотка на можливі позики підприємства або розраховується за методом середньозваженої вартості капіталу підприємства.
При визначенні ставки дисконту враховуються ризики, крім ризиків, що були враховані при визначенні майбутніх грошових потоків.
Відповідно до п. 10 П(С)БО 12 сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій відповідно.
Враховуючи наведене, важливим є питання не лише відображення доходу від дисконтування кредиторської заборгованості (або витрат від дисконтування дебіторської заборгованості) в момент її виникнення, а й проведення амортизації дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.
Для визначення теперішньої вартості (дисконтування) контролюючим органом застосована наступна формула:
де: FV- майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування НБУ); n - строк (число періодів).
Правовий аналіз наведених положень (стандартів) дає підстави для висновків, що при здійсненні бухгалтерського обліку заборгованості за отриманою позикою першочерговим є визначення її статусу.
Короткострокові грошові зобов`язання слід відображати на дату балансу за номінальною вартістю.
В свою чергу, дисконтуванню на дату балансу підлягають лише довгострокові грошові зобов`язання, за якими передбачаються майбутні платежі і тільки на той строк, що залишився до погашення (за умовами договору).
Як вже було зазначено вище, довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними.
Пунктом 8 П(С)БО 11 передбачено, що зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
Отже, для визнання заборгованості, за якою строк погашення на дату балансу складає менше дванадцяти місяців, довгостроковою, обов`язковою визнана сукупність двох умов: первісний строк погашення такої заборгованості був більшим, ніж 12 місяців, та до затвердження фінансової звітності існує угода про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців.
Прострочена заборгованість не може розглядатися як довгострокова, оскільки період повернення коштів одержувачу вже настав. Той факт, що заборгованість за зобов`язанням фактично не повернена на дату балансу (до терміну закінчення позовної давності), не надає їй статусу довгострокової, оскільки в будь-який момент кредитор має право вимагати повернення усієї суми такої заборгованості.
В свою чергу, з положень бухгалтерського обліку випливає, що операція з пролонгації позики на термін, що не перевищує 12 місяців, в бухгалтерському обліку відображається за рахунками поточних зобов`язань. Якщо термін продовження дії перевищує один рік - за рахунками довгострокових зобов`язань. Тобто, визначальним є не термін погашення такої заборгованості, а строк, на який продовжено дію договору.
В силу приписів ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України ври виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Дослідивши та проаналізувавши подані позивачем копії договорів позик з додатковими угодами про внесення змін та доповнень до цих договорів, суд зазначає про правомірність віднесення позивачем грошових зобов`язань (сум кредиторської заборгованості) по договору, укладеному із Elistico Finance@Investment Ltd dsl, до короткострокових зобов`язань, оскільки первісні строки повернення грошової позики та строки їх повернення, визначені сторонами при укладенні додаткових угод про внесення змін та доповнень до цієї угоди, встановлювалися тривалістю не більше року (тобто, 12 календарних місяців).
Таким чином, у позивача були відсутні правові підстави для здійснення дисконтування грошових зобов`язань за Угодою позики №2-122011, укладеної з Elistico Finance@Investments Ltd dsl.
Водночас, установлений договором первісний строк повернення позики ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» є 31.12.2018, тобто цей строк перевищував 12 календарних місяців.
Матеріалами справи, а саме банківськими виписками та реєстрами бухгалтерського обліку, підтверджується, що з дати укладання договору (24.12.2013) до 31.12.2015 станом на дату кожного балансу (31.12.2013, 31.12.2014, 31.12.2015) позикові кошти позивачем повертались позикодавцю і заборгованість позивача перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» дорівнювала нулю. Станом на дату балансу 31.12.2016 заборгованість позивача перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» становила 2144995,75 грн, а станом на дату балансу 31.12.2017 - 2814995,75 грн, яка залишалась непогашеною на кінець періоду, охопленого перевіркою.
Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, суд вважає частково правильними висновки контролюючого органу про визнання грошового зобов`язання позивача перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс» довгостроковим, але починаючи з 20.04.2016.
Вирішуючи питання про необхідність дисконтування кредиторської заборгованості позивача перед ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс», суд зазначає таке.
1) на дату виникнення кредиторської заборгованості, яка є довгостроковою, платник податків має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання;
2) отримані кошти за договором позики відповідають визначенню «фінансовий інструмент» у пункті 4 П(С)БО 13, так як надана позика - це фінансовий актив, оскільки є контрактним правом кредитора (банку) на отримання коштів у майбутньому, а отримана позика - це фінансове зобов`язання позичальника (Підприємства), оскільки його погашення призведе до майбутньої виплати коштів. Норми П(С)БО 13 не дають визначення амортизованої собівартості фінансового зобов`язання, не встановлюють порядок визначення справедливої вартості фінансового зобов`язання, так само не відсилають в цих цілях до інших нормативно-правових актів;
3) застосування контролюючим органом порядку амортизації собівартості фінансових інвестицій, визначених у П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» є безпідставним, оскільки пунктом 4 П(С)БО 13 встановлено, що фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора. Тобто, фінансова інвестиція є фінансовим активом, а отримана позивачем позика - фінансовим зобов`язанням, а правовими нормами не передбачено застосування методики визначення амортизованої собівартості фінансової інвестиції в цілях дисконтування довгострокової заборгованості;
4) у випадку, коли платник податків веде бухгалтерський облік на підставі національних стандартів (положень) бухгалтерського обліку, а не міжнародних стандартів фінансової звітності, контролюючий орган не має права застосовувати по відношенню до нього при визначенні фінансового результату від дисконтування кредиторської заборгованості за банківським кредитом норми МСФЗ 9 «Фінансові інструменти»;
5) неможливим є застосування до спірних правовідносин і П(С)БО 28 «Зменшення корисності активів» для визначення теперішньої вартості майбутніх чистих грошових надходжень та ставки дисконту, оскільки П(С)БО 28 визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зменшення корисності активів та її розкриття у фінансовій звітності, однак, не визначає такі методологічні засади щодо зобов`язань;
6) нормативно-правові акти, які регулюють методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові активи, є незастосовними до кредиторської заборгованості, тобто фінансових зобов`язань.
Крім того, за умовами договору, укладеного позивачем із ТОВ «КУА «Альтус Ассетс Актівітіс», та додаткових угод до договору, позивач отримав позику під 18 відсотків річних, у період з 01.10.2015 до повного погашення - 20 відсотків річних.
Під час розрахунку амортизації дисконту відповідач здійснив свій розрахунок без посилання на конкретний документ та/або розрахунок. Також у розрахунку суми дисконту вказано, що застосована облікова ставка рефінансування НБУ, але цей розрахунок не містить даних щодо кількісного показника ставки рефінансування. Наведене свідчить про необгрунтованість сум, нарахованих контролюючим органом в частині заниження податку на прибуток, яке пов`язане із дисконтуванням сум заборгованості.
За таких обставин, є помилковими висновки відповідача про заниження фінансового результату до оподаткування за 1 квартал 2019 у сумі 31469946 грн та заниження податку на прибуток у сумі 5664590 грн.
Пунктом 2.1 цього договору визначено, що продавець (позивач) зобов`язується передати за актом приймання-передачі майнові права на об`єкти нерухомості покупцю (ТОВ «Рівер Таун Девелопмент»), а продавець зобов`язується прийняти та оплатити майнові права на умовах, визначених цим договором.
Згідно з пунктом 1.6 договору «майнові права» - право покупця на отримання об`єкту після введення в експлуатацію об`єкта та реєстрації за покупцем права власності на таку нерухомість в компетентному органі державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до підпункту 5.2.2 договору, покупець зобов`язується здійснювати оплати за передані йому майнові права за відповідними об`єктами нерухомості протягом десяти банківських днів з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі майнових прав на об`єкт(и) нерухомості.
Пунктом 6.2 договору встановлено, що акти приймання-передачі майнових прав на об`єкти нерухомості та акти приймання-передачі майнових прав на об`єкт є передумовою та правовою підставою для оформлення та реєстрації права власності на об`єкт за покупцем.
Додатком до договору визначено, що плановий термін закінчення загально-будівельних робіт та передача об`єкта нерухомості для виконання внутрішніх оздоблювальних робіт встановлюється до 28 лютого 2019 року.
03 квітня 2018 року між сторонами підписаний акт приймання-передачі майнових прав на суму 512 500 грн, в тому числі ПДВ.
В свою чергу, позивач, в обґрунтування позовних вимог в цій частині, посилається на те, що враховуючи, що на дату підписання зазначеного акту приймання-передачі майнових прав об`єкт будівництва ще не був добудований, позивач, відповідно до стандартів бухгалтерського обліку, не міг достовірно визначити витрати, пов`язані з будівництвом. Відтак, до введення об`єкту будівництва в експлуатацію позивач в бухгалтерському обліку не відображав ні витрати, пов`язані з будівництвом, ні доходи.
Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості наведених вище висновків акта перевірки та доводів сторін, суд зазначає, що відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
У силу п. 3 розділу І Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 №73 (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), «витратами» є зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); а «доходами» - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов`язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», що затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року за № 290 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153 (далі - П(С)БО 15).
Відповідно до п.5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Згідно з п.7 П(С)БО визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
Пунктом 8 П(С)БО 15 визначено, що дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Суд указує, що однією з обов`язкових умов визнання доходу є те, що витрати, пов`язані із цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Відповідно до пункту 3 П(С)БО 16 «Витрати», Національне положення (стандарт) 16 застосовується до обліку витрат за будівельними контрактами з урахуванням особливостей їх визнання і складу, установлених Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 18 «Будівельні контракти».
Згідно з пунктами 3-4 П(С)БО 18 «Будівельні контракти», доходи і витрати протягом виконання будівельного контракту визнаються з урахуванням ступеня завершеності робіт на дату балансу, якщо кінцевий фінансовий результат цього контракту може бути достовірно оцінений.
Ступінь завершеності робіт за будівельним контрактом може визначатися за одним з наведених методів: вимірювання та оцінка виконаної роботи; співвідношення обсягу завершеної частини робіт та їх загального обсягу за будівельним контрактом у натуральному вимірі; співвідношення фактичних витрат з початку виконання будівельного контракту до дати балансу та очікуваної (кошторисної) суми загальних витрат за контрактом.
Пунктом 5 П(С)БО 18 «Будівельні контракти» визначено, що кінцевий фінансовий результат за будівельним контрактом з фіксованою ціною може бути достовірно оцінений за наявності одночасно таких умов: можливості достовірного визначення суми загального доходу від виконання будівельного контракту; імовірного отримання підрядником економічних вигод від виконання будівельного контракту; можливості достовірного визначення суми витрат, необхідних для завершення будівельного контракту, і ступеня завершеності робіт за будівельним контрактом на дату балансу; можливості достовірного визначення та оцінки витрат, пов`язаних з виконанням будівельного контракту для порівняння фактичних витрат за цим будівельним контрактом, з попередньою оцінкою таких витрат.
Аналізуючи зазначені вище норми, суд зазначає, що дохід за будівельним контрактом визнається виключно за умови можливості достовірного визначення суми понесених витрат на будівництво та суми витрат, які будуть понесені у майбутньому.
Суд зазначає, що акт перевірки не містить даних про можливість достовірного визначення суми понесених витрат на будівництво та суми витрат, які будуть понесені у майбутньому станом на дату підписання акту приймання-передачі майнових прав на загальну суму 512500,00 грн.
Суд відзначає, що відповідачем ні в акті перевірки, ні під час розгляду справи в суді не спростовано твердження позивача щодо відображення позивачем у бухгалтерському обліку витрат, пов`язаних із будівництвом.
Також, розглядаючи це питання, суд бере до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №3087/3088-20 за матеріалами адміністративної справи №160/2003/20 від 25.06.2021, виконаний відповідно до ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Сидоренко Д.В.) від 09.07.2020 про призначення судово-економічної експертизи.
Крім цього, контролюючим органом під час перевірки встановлено порушення п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.135.1.1 п.135.1 ст.135 ПК України у зв`язку із придбанням позивачем маркетингових та інформаційно-консультаційних послуг у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем», в результаті чого встановлено заниження позивачем фінансового результату до оподаткування на суму 1377015 грн у зв`язку із придбанням маркетингових послуг та заниження податку на прибуток в сумі 247862 грн, а також фінансового результату до оподаткування на суму 5121884,00 грн у зв`язку із придбанням інформаційно-консультаційних послуг за період 2016-2018 роки та податку на прибуток у сумі 921939 грн.
Крім того, у зв`язку із придбанням у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» маркетингових та інформаційно-консультаційних послуг встановлено безпідставне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі ПДВ 275403 грн та 1024376 грн відповідно.
Повертаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 18.05.2023 щодо цих правовідносин зазначив, що для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з його контрагентами судам слід було з`ясувати: по-перше, реальність кожної із задекларованих господарських операцій; по-друге, встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; по-третє, підтвердити або спростувати добросовісність позивача; по-четверте, оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідних операцій, не обмежуючись лише висновками експерта. Також Верховний Суд у цій постанові зазначив, що суди зобов`язанні досліджувати питання надання/ненадання первинних документів саме під час перевірки, а не суду у відповідності до вимог ст.44 ПК України, оскільки в протилежному випадку вважається, що такі документи відсутні у платника податків для підтвердження даних бухгалтерського обліку.
Так, суд установив, що між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушен Сістем» 04.12.2017 укладено Договір №04/12/17, відповідно до умов якого (пункт 1.1) позивач (замовник) доручає, а виконавець зобов`язається провести маркетингові дослідження, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити результати проведеного дослідження на умовах, визначених даним договором.
Згідно з пунктом 1.2 цього договору, метою дослідження є «Дослідження поточного стану ринку алкогольної продукції в мережах на Україні, а саме коньяку та тихих вин.
Завданням дослідження є: 1) Оцінка ємності ринку коньяку. 2) Оцінка ємності ринку тихих вин. 3) Вивчення ринку алкогольної продукції в розрізі регіонів, каналів постачання цінового позиціонування. 4) Оцінка продажу алкогольної продукції в залежності від типу країни-виробника та інших характеристик. 5) Аналіз причин на придбання алкогольної продукції.
Відповідно до пункту 2.2 договору, з метою надання маркетингових послуг виконавець здійснює такі дії: вивчає технічні характеристики аналогічних товарів, пропонованих на ринку іншими виробниками (розповсюджувачами); визначає і систематизує дані про споживчий попит на товари на продовольчому ринку України, якісну і кількісну оцінку цього ринку, кількісну оцінку товарів замовника, присутніх на ринку відповідного регіону, оцінку ринкової частки продукції замовника на досліджуваній території, кількісну та якісну оцінку конкурентного середовища (асортиментна і цінова політика конкурентів, ринкова частка їхньої продукції, маркетингові заходи конкурентів, кількісну оцінку товарів конкурентів, присутніх на ринку відповідного регіону); проводить опитування покупців аналогічних товарів в місцях реалізації товарів; проводить опитування потенційних покупців товарів, включаючи оптових покупців.
Пунктом 2.3 договору визначено, що виконавець передає замовнику повний Аналітичний звіт російською мовою у письмовій формі та в електронній формі у форматі PowerPoint не пізніше, ніж 31.05.2018 року.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що 01.03.2018 між тими ж сторонами укладено договір №2687, відповідно до пункту 1.1 якого позивач (замовник) доручає, а виконавець зобов`язається провести маркетингові дослідження, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити результати проведеного дослідження на умовах, визначених даним договором.
Відповідно до пункту 1.2 цього договору метою дослідження є дослідження факторів, які впливають на придбання тихих вин. Завданням цього дослідження є: 1) Визначення спонукань до покупки та споживання тихих вин серед цільової групи. 2) Визначення факторів, які впливають на покупку вина. 3) Аналіз впливу бренду на вибір тихих вин. 4) Сприйняття продукту в залежності від якості, присутності в мережі, візуального сприйняття. 5) Аналіз причин на придбання алкогольної продукції певних торгових марок.
Згідно з пунктом 2.2 цього договору, з метою надання маркетингових послуг виконавець здійснює такі дії: вивчає технічні характеристики аналогічних товарів, пропонованих на ринку іншими виробниками (розповсюджувачами); визначає і систематизує дані про споживчий попит на товари на продовольчому ринку України, якісну і кількісну оцінку цього ринку, кількісну оцінку товарів замовника, присутніх на ринку відповідного регіону, оцінку ринкової частки продукції замовника на досліджуваній території, кількісну та якісну оцінку конкурентного середовища (асортиментна і цінова політика конкурентів, ринкова частка їхньої продукції, маркетингові заходи конкурентів, кількісну оцінку товарів конкурентів, присутніх на ринку відповідного регіону); проводить опитування покупців аналогічних товарів в місцях реалізації товарів; проводить опитування потенційних покупців товарів, включаючи оптових покупців.
Пунктом 2.3 договору визначено, що виконавець передає замовнику повний Аналітичний звіт російською мовою у письмовій формі та в електронній формі у форматі PowerPoint не пізніше, ніж 30.04.2018 року.
Матеріали справи містять аналітичні звіти виконавця за вказаними Договорами (т.11 а.с. 202-250, т.12 а.с. 1-234, т.13 а.с. 1-77).
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як зазначено вище, на підтвердження факту здійснення господарських операцій з придбання маркетингових послуг позивачем було надано договори, акти приймання-передачі виконаних робіт, звіти.
Наведені документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.
Відповідачем, не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Так, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача про відсутність висновків у звітах виконавця. Судом встановлено, що наприкінці кожного аналітичного звіту, передбаченого пунктом 2.3 договору, наявний текст, який за своїм змістом є висновком. Такі висновки містяться в резюме аналітичного звіту до договору від 04.12.2017 (т.12 а.с.128-131) та в Розділі 5 аналітичного звіту до договору від 01.03.2018 (т.13 а.с. 66-77).
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо від придбання маркетингових послуг, які обґрунтовані наявністю в штаті позивача маркетологів.
Так, відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Крім того, Верховний Суд, оцінюючи важливість перевірки ділової мети господарської операції, у постанові від 21.07.2020 у справі №816/191/17, дійшов висновку, що оцінка доцільності економічних рішень платника в процесі провадження ним господарської діяльності, ефективності використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності, раціональності не належить до повноважень податкового органу.
Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість контролюючому органу оцінювати здійснені платником операції з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин.
Цивільним кодексом України закріплений принцип свободи договору як один з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно, на свій розсуд (стаття 3, частина перша статті 12 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, Верховний Суд наголосив на тому, що вирішувати, які саме господарські операції слід здійснити в межах господарської діяльності, повинен сам платник, а економічна ефективність та доцільність витрат є якісним показником, який не впливає на податковий облік платника.
Отже, наявність у штаті фахівців маркетологів не спростовує наявність ділової мети при замовленні у третіх осіб проведення маркетингових висновків, які, зокрема, передбачають проведення різних видів маркетингових досліджень.
Суд також вважає, що маркетингові дослідження, відображені в аналітичних звітах виконавця, безпосередньо стосуються господарської діяльності позивача, оскільки зі змісту досліджень випливає, що ними охоплені групи алкогольної продукції, які реалізовує позивач, що підтверджується розрахунками акцизного податку (т.16 а.с. 168-250, т.17 а.с.1-250, т.18 а.с. 1-113, 237-249, т.19 а.с.1-250, т.20 а.с. 1-173) та договорами купівлі-продажу алкогольної продукції (т.16 а.с. 32-167, т.18 а.с. 172-236).
Враховуючи викладене, суд зазначає про наявність ділової мети у наведених вище господарських операціях із придбання позивачем маркетингових послуг у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем».
Що стосується тверджень відповідача про ненадання звітів під час проведення перевірки та того, що звіти були надані лише під час розгляду справи у суді, такі твердження спростовуються матеріалами справи.
Так, в Акті перевірки на сторінках 11-13 (т.1 а.с. 50, 51) мовою оригіналу процитовані змісти аналітичних звітів за назвами розділів та підрозділів (т.11 а.с. 202-250, т.12 а.с. 1-234, т.13 а.с. 1-77).
Зазначене свідчить про те, що аналітичні звіти надавались під час перевірки.
За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність включення позивачем до складу витрат та податкового кредиту з ПДВ відповідних податкових періодів витрат, пов`язаних із придбанням маркетингових послуг від ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем»», а податкові повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 247862,00 грн, грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 275403,00 грн та нарахованих на ці грошові зобов`язання штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Що стосується інформаційно-консультаційних послуг, отриманих позивачем від ТОВ «Дрінк Дністрібушн Сістем», матеріалами справи встановлено, що 30.06.2017 між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Систем» (Виконавець) укладено Договір №300617-УСО про інформаційно-консультаційне обслуговування.
Відповідно до пункту 1.1 договору, за цим договором виконавець зобов`язується за завданням замовника надавати інформаційно-консультаційне обслуговування замовника з наступних питань (але не виключно): вплив змін податкового та іншого законодавства на діяльність підприємства; аналіз наявних законопроектів та їх вплив на найближчу діяльність підприємства; інші податкові, облікові та юридичні питання, безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю підприємства.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що консультування здійснюється виконавцем в усній або письмовій формі (за згодою сторін).
Згідно з пунктом 1.3 договору, за наслідками кожного окремого виконаного обсягу замовлення, але не пізніше останнього дня місяця, сторонами складається акт щодо виконання послуг та відсутності претензій стосовно якості наданих виконавцем послуг
Пунктом 2.3.1 договору визначено, що виконавець має право самостійно визначати форми й методи надання послуг на підставі чинного законодавства.
Крім того, суд установив, що 17.11.2017 між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Систем» (виконавець) укладено Договір №171117-УСО про інформаційно-консультаційне обслуговування.
Відповідно до пункту 1.1 договору, виконавець зобов`язується за завданням замовника надавати інформаційно-консультаційне обслуговування замовника з наступних питань (але не виключно): влив змін податкового та іншого законодавства на діяльність підприємства; аналіз наявних законопроектів та їх вплив на найближчу діяльність підприємства; інші податкові, облікові та юридичні питання, безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю підприємства.
Пунктом 1.2 договору встановлено, що консультування здійснюється виконавцем в усній або письмовій формі (за згодою сторін).
Згідно з пунктом 1.3 договору, за наслідками кожного окремого виконаного обсягу замовлення, але не пізніше останнього дня місяця, сторонами складається акт щодо виконання послуг та відсутності претензій стосовно якості наданих виконавцем послуг
Пунктом 2.3.1 договору визначено, що виконавець має право самостійно визначати форми й методи надання послуг на підставі чинного законодавства.
Матеріалами справи встановлено, що за фактом надання послуг між сторонами за цими договорами оформлені наступні акти приймання-передачі наданих інформаційно-консультаційних послуг: №ОУ-000273 від 31.07.2017 на суму 1400000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 233333,33 грн.; №ОУ-000430 від 31.08.2017 на суму 1000000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 166666,67 грн.; №АУ-000718 від 31.10.2017 на суму 1500000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 250000,00 грн.; №ОУ-000838 від 30.11.2017 на суму 900000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 150000,00 грн.; №РН-0000219 від 31.05.2018 на суму 1346258,00 грн., в т.ч. ПДВ - 224 376,00 грн.
Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення в цій частині, відповідач не визнав витрати та податковий кредит, включені позивачем до податкової звітності відповідних податкових періодів у зв`язку із отриманням зазначених послуг. При цьому відповідач в акті перевірки обґрунтував свою позицію тим, що позивачем до перевірки не було надано жодних заяв та письмової форми з консультування. Крім того, на думку відповідача, у позивача була відсутня розумна економічна причина (ділова мета) в отриманні зазначених послуг, оскільки в штаті позивача рахуються фахівці, які є компетентні у вищезазначених питаннях, зокрема начальник юридичного відділу та фінансовий директор.
Заперечуючи проти винесених податкових повідомлень-рішень в цій частині позивач посилається те, що визначення доцільності господарських операцій поза межами повноважень контролюючого органу, наявність в штаті підприємства відповідних фахівців не позбавляє його права звернутися за послугами, сторони договорів самостійно визначають форму заявок (усно або письмово), форму надання послуг, акти надання інформаційно-консультаційних послуг свідчать про їх відповідність вимогам чинного законодавства, вони містять всі обов`язкові реквізити, розкривають суть господарської операції, а їх зміст свідчить про використання отриманих послуг у господарській діяльності позивача та про відсутність претензій зі сторони позивача до виконавця щодо строків, обсягу та якості наданих послуг.
Суд указує, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципах, зокрема, повне висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (стаття 4 Закону).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою цієї статті визначено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Як зазначено вище, на підтвердження факту здійснення господарських операцій з придбання інформаційно-консультаційних послуг позивачем було надано договори, акти приймання-передачі наданих послуг.
Дослідивши надані акти, суд дійшов висновку, що вони містять всі реквізити, наявність яких вимагається законом, а зміст актів розкриває суть господарської операції, свідчить про використання отриманих послуг у господарській діяльності позивача та про відсутність претензій зі сторони позивача до виконавця щодо строків, обсягу та якості наданих послуг.
Первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем», відображають зміст господарських операцій, їх вартісні та кількісні показники.
Суд погоджується з доводами позивача про те, що сторони вільно та на власний розсуд визначають форми заявок та отримання послуг, обрані сторонами договорів форми заявок та отримання послуг відповідають умовам укладених договорів та не суперечать чинному законодавству.
Так, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання
Частинами 1-2 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Оскільки сторонами не передбачено надання звітів виконавцем, відповідач не вправі був їх вимагати під час проведення перевірки та посилатись на їх відсутність як на підставу невизнання витрат та податкового кредиту у зв`язку із придбанням інформаційно-консультаційних послуг.
Відповідачем, у свою чергу, не наведено доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.
Судом не приймаються доводи відповідача щодо відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо від придбання інформаційно-консультаційних послуг, які обґрунтовані наявністю в штаті позивача фахівців, зокрема, начальника юридичного відділу та фінансового директора.
Так, відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов`язкову спрямованість будь-якої операції платника на отримання позитивного економічного ефекту, тобто на приріст (збереження) активів платника (їх вартість), а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
У той же час, не обов`язково, аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому, а також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитись збитковою, і це є одним із варіантів нормального перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.
Тобто, господарська операція принаймні теоретично (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не підлягають відображенню в податковому обліку.
З`ясування наміру платника податку на отримання економічного ефекту від господарської операції передбачає аналіз умов та обставин її здійснення. При цьому економічний ефект не повинен полягати виключно в зменшенні податкового навантаження на хоча б одного з учасників операції.
Відповідно, економічний ефект відсутній в операціях, які призводять до збільшення задекларованих витрат платника та зменшують об`єкт його оподаткування без можливості отримання додаткового приросту активів чи збереження їх вартості.
Крім того, Верховний Суд, оцінюючи важливість перевірки ділової мети господарської операції, у постанові від 21.07.2020 у справі №816/191/17 дійшов висновку, що оцінка доцільності економічних рішень платника в процесі провадження ним господарської діяльності, ефективності використання платником капіталу шляхом оцінювання витрат платника у світлі їх доцільності, раціональності не належить до повноважень податкового органу.
Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість контролюючому органу оцінювати здійснені платником операції з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин.
Цивільним кодексом України закріплений принцип свободи договору як один з фундаментальних засад цивільно-правового принципу диспозитивності, через який суб`єкти цивільного права набувають і здійснюють свої цивільні права вільно, на свій розсуд (стаття 3, частина перша статті 12 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином, Верховний Суд наголосив на тому, що вирішувати, які саме господарські операції слід здійснити в межах господарської діяльності, повинен сам платник, а економічна ефективність та доцільність витрат є якісним показником, який не впливає на податковий облік платника.
Як зазначено судом вище, відсутність у позивача розумної економічної причини (ділової мети) в укладанні угод на отримання інформаційно-консультаційних послуг у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» відповідач обґрунтовує наявністю у штаті позивача начальника юридичного відділу та фінансового директору. Таких висновків відповідач дійшов, аналізуючи завдання та обов`язки фінансового директора та начальника юридичного відділу позивача, визначені їхніми посадовими інструкціями.
Натомість, визначені посадовими інструкціями завдання й обов`язки фінансового директора та начальника юридичного відділу позивача не спростовують наявність ділової мети при замовленні у третіх осіб інформаційно-консультаційних послуг.
Відповідно до пункту 1.1 укладених договорів виконавець зобов`язується надавати консультації, в тому числі, з інших податкових, облікових та юридичних питань, безпосередньо пов`язаних з господарською діяльністю підприємства.
Як свідчать відомості з ЄДРПОУ станом на дату укладання та виконання зазначених договорів, позивач здійснював такі види діяльності: 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 93.11 Функціювання спортивних споруд; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 56.30 Обслуговування напоями; 73.11 Рекламні агентства
Суд зазначає, що оскільки кожен з цих видів діяльності має свою специфіку, в тому числі певні стандарти, норми, порядок оформлення документів, їх відображення в бухгалтерському та податковому обліку, ні начальник юридичного відділу, ні фінансовий директор не могли володіти всіма знаннями та інформацією щодо всіх видів діяльності, які здійснювались позивачем.
Крім того, аналізуючи вказані відповідачем в акті перевірки завдання й обов`язки начальника юридичного відділу та фінансового директора позивача, суд вважає, що ці посади наділені організаційно-розпорядчими функціями, що не виключає звернення позивача за отриманням консультацій правового та фінансового характеру до третіх осіб.
Як зазначено в акті перевірки (стор.17 Акту) та не заперечується позивачем, на запит відповідача під час перевірки позивачем надано роз`яснення, в якому позивач вказав перелік питань, з яких були отримані консультації по зазначеним договорам, зокрема: з питань переходу на міжнародні стандарти бухгалтерського обліку та фінансової звітності; з питань кадрового діловодства; консультації з питань оцінки персоналу; консультації з питань підвищення продуктивності персоналу; з питань, пов`язаних з оплатою праці працівників, оподаткування тощо; з питань змін податкового законодавства за період червень 2017 року - травень 2018 року (ПДВ, податок на прибуток, акцизний податок, туристичний збір та ін.); з питань оформлення права власності на нерухоме майно; з питань проведення оцінки майна; консультації з питань прийняття в експлуатацію завершених об`єктів будівництва; консультації з інших питань.
Таким чином, питання, по яким надавались консультації, безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю позивача.
Наведене вище свідчить про реальність здійснення операцій між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» та правомірність віднесення позивачем витрат та податкового кредиту у зв`язку із придбанням інформаційно-консультаційних послуг у контрагента до податкової звітності відповідних податкових періодів, а податкові повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 921939,00 грн, грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 1024376,00 грн та нарахованих на ці грошові зобов`язання штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Щодо встановленого відповідачем заниження фінансового результату до оподаткування в розмірі 750000,00 грн та податку на прибуток в розмірі 135000,00 грн у зв`язку із придбанням основного засобу (вагончику) у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем», судом установлено, що 27 лютого 2018 між позивачем та ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» укладено договір поставки №2702-1, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність позивача устаткування - металевий склад-вагончик для зберігання, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар.
Пунктом 3.1 договору визначена вартість устаткування, що поставляється, в розмірі 900000,00 грн, в тому числі ПДВ - 150000,00 грн.
Відповідно до видаткової накладної №РН-0003468 від 30.04.2018 обумовлене договором устаткування було поставлено, що не заперечується сторонами по справі.
Не визнаючи витрати у зв`язку із придбанням цього устаткування відповідач посилається на порушення позивачем порядку обліку основних засобів, визначених Національними правилами (стандартами) бухгалтерського обліку, що призвело до заниження податку на прибуток в розмірі 135000,00 грн.
Не погоджуючись із нарахуванням в цій частині, позивач посилається на самостійне виправлення помилок в бухгалтерському обліку підприємства при наданні документів для перевірки, а також на те, що зазначена сума не була включена до валових витрат підприємства у звітному податковому періоді, тому коригування бухгалтерських проводок не вплинуло на фінансовий результат підприємства та на об`єкт оподаткування.
Як уже неодноразово зазначав суд, згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Спір між сторонами виник щодо правильності відображення господарської операції з придбання основного засобу у бухгалтерському обліку позивача.
Водночас, правильність або помилковість відображення будь-якої господарської операції в бухгалтерському обліку платника податків має значення в спорах щодо правильності визначення об`єкту оподаткування податком на прибуток виключно у випадку, якщо відображення такої господарської операції в бухгалтерському обліку впливає на формування витрат та доходів відповідних податкових періодів платника податків.
Матеріали справи не містять детального розрахунку витрат позивача у періоді 2018 рік, з якого можливо було б установити, що 750000,00 грн були включені позивачем до витрат, які відображені у податковій звітності 2018 року.
Натомість, Акт перевірки (т.1 а.с. 61-62) містить зведені таблиці, які свідчать, що витрати позивача за даними бухгалтерського обліку були на 1080000,00 грн менше, ніж витрати, які відображені ним у фінансовій звітності.
Відповідно до частин 1-2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано доказів включення позивачем витрат з придбання устаткування у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем» в розмірі 750000,00 грн до відповідних показників фінансової та податкової звітності позивача за 2018 рік, та не спростовані доводи позивача про те, що виявлена помилка в бухгалтерських проводках не вплинула на фінансовий результат позивача, оскільки у складі витрат для визначення об`єкту оподаткування податком на прибуток сума 750000,00 (без ПДВ) не враховувалась.
За таких обставин, є неправомірним визначення відповідачем заниження позивачем фінансового результату до оподаткування на 750000,00 грн за 2018 рік у зв`язку із придбанням устаткування у ТОВ «Дрінк Дістрібушн Сістем», а податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 135000,00 грн є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо нарахувань податкових зобов`язань, здійснених відповідачем у зв`язку із придбанням рекламної продукції у ТОВ «Роял Принт» та ТОВ «Копір-Центр Україна», суд установив таке.
07 липня 2016 року між позивачем та ТОВ «Роял Принт» укладено договір №07/07/2016 на виготовлення та постачання поліграфічної продукції, відповідно до якого виконавець зобов`язується передавати замовнику у власність поліграфічну продукцію, кінцевий перелік якої, асортимент, кількість ціна за одиницю визначаються сторонами у специфікаціях.
Поставка поліграфічної рекламної продукції підтверджується видатковими накладними, сам факт поставки не заперечується сторонами.
Крім того, 11.07.2016 між позивачем та ТОВ «Копір-Центр Україна» укладено договір №19 про надання послуг, відповідно до якого виконавець зобов`язується за завданням замовника (позивача) надавати за плату наступні послуги: виготовлення поліграфічної продукції, а замовник зобов`язується оплачувати послуги у відповідності до замовлень (специфікацій) замовника.
На виконання договору ТОВ «Копір-Центр Україна» виготовило та поставило позивачу поліграфічну продукцію (квитки, плакати, листівки, дипломи, наклейки, візитки, меню, картки, запрошення та ін.) на загальну суму 729825,00 грн., в т.ч. ПДВ - 121638,00 грн.
Поставка поліграфічної рекламної продукції підтверджується видатковими накладними та додатками до видаткових накладних, в яких міститься розшифровка поставленої поліграфічної продукції за асортиментом та кількістю, сам факт поставки не заперечується сторонами.
До складу податкового кредиту відповідних податкових періодів позивачем включено 115661,00 грн.
Відповідач вважає, що придбана рекламна повинна бути оприбуткована відповідно до бухгалтерського обліку на рах.20 «Виробничі запаси», яка в подальшому формує собівартість реалізованої продукції, що передбачено п.11 П(С)БО 16 «Витрати». Однак цього позивачем не було здійснено, у зв`язку з чим відповідач вважає, що придбана поліграфічна продукція в подальшому використана позивача в неоподатковуваних операціях, у зв`язку із чим позивач мав збільшити податкові зобов`язання у відповідних податкових періодах на суму 145860,00 грн.
Позивач проти вказаних порушень заперечує, вважає, що поліграфічна продукція була використана в рекламних цілях, що ним правильно визначено порядок бухгалтерського обліку при придбанні та використанні поліграфічної продукції, що не було використання поліграфічної в неоподатковуваних операціях, тому позивач не мав збільшувати податкові зобов`язання на суму 145860,00 грн та не повинен був реєструвати податкові накладні.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 П(С)БО 9 «Запаси», запаси - активи, які: утримуються для подальшого продажу (розподілу, передачі) за умов звичайної господарської діяльності; перебувають у процесі виробництва з метою подальшого продажу продукту виробництва; утримуються для споживання під час виробництва продукції, виконання робіт та надання послуг, а також управління підприємством.
Таким чином, придбана поліграфічна рекламна продукція не може вважатися виробничими запасами.
Водночас, відповідно до пункту 9 П(С)БО 8 «Нематеріальні активи», не визнаються нематеріальним активом, а підлягають відображенню у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені: витрати на дослідження; витрати на підготовку і перепідготовку кадрів; витрати на рекламу та просування продукції на ринку; витрати на створення, реорганізацію та переміщення підприємств або їх частини; витрати на підвищення ділової репутації підприємства, вартість видань і витрати на створення торгових марок (товарних знаків).
Тобто поліграфічна продукція як джерело рекламної інформації не може бути кваліфікована як «нематеріальний актив», а операція з її придбання має відображатися в витратах періоду, в якому придбана.
Відповідно до пункту 3.1 ДСТУ 3017-95 «Видання», видання - це документ, який пройшов редакційно-видавниче опрацювання, виготовлений друкуванням, тисненням або іншим способом, містить інформацію, призначену для поширення, і відповідає вимогам Державних стандартів, інших нормативних документів щодо їхнього видавничого оформлення і поліграфічного виконання.
Таким чином, брошури, каталоги, буклети належать до джерела інформації та є виключно носієм інформації, а отже вони не відповідають такому поняттю, як активи.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що активами вважають ресурси, контрольовані підприємством в результаті минулих подій, використання яких, як очікується, призведе до отримання економічної вигоди у майбутньому.
Натомість, отримання брошур, буклетів, каталогів не несе жодної економічної вигоди їх одержувачу в майбутньому і, як наслідок, такі носії інформації не можуть вважатися активами.
З іншого боку, підпунктом 14.1.244 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що товари - це матеріальні та нематеріальні активи, що використовуються у будь-яких операціях.
Отже, замовлення, виготовлення та подальша роздача носіїв інформації не може вважатися операціями з придбання та продажу товарів, оскільки вони не підпадають під визначення активів.
Як було зазначено вище, брошури, каталоги, буклети надаються виключно як інформація про товари/послуги підприємства, а, отже, їх не можна використовувати ані в господарській діяльності, ані в інший спосіб, окрім як джерело інформації про товар / послуги / саме підприємство.
Враховуючи наведене, є помилковими висновки відповідача про неправильне відображення в бухгалтерському обліку позивача операцій з придбання та використання поліграфічної рекламної продукції.
Внаслідок цих помилкових висновків відповідача, неправильними також є доводи відповідача про використання поліграфічної рекламної продукції у неоподатковуваних операціях та висновки про необхідність реєстрації податкових накладних.
Так, відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними / виготовленими з податком на додану вартість (для товарів / послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Суд звертає увагу, що ні акт перевірки, ні процесуальні документи відповідача, ні пояснення відповідача не містять інформації стосовно того, в яких саме операціях з перелічених у пункті 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, використана рекламна продукція.
Як свідчить зміст акту перевірки, відповідачем наведено посилання на підпункт «в» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, що дозволяє дійти висновку про те, що відповідачем кваліфікується використання рекламної продукції як для невиробничого використання або не у господарській діяльності. Натомість, на сторінці 41 акту перевірки міститься твердження протилежного змісту, а саме про те, що рекламна продукція призначена для безпосереднього використання у господарській діяльності позивача.
Розглядаючи правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень в цій частині, судом також взято до уваги висновок експерта від 25.06.2021 за результатами проведення судово-економічної експертизи №3087/30//-20 за матеріалами адміністративної справи №160/2003/20, призначеної ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду (суддя Сидоренко Д.В.) від 09.07.2020 у справі №160/2003/20, в якому експерт, посилаючись в мотивувальній частині на відповідні норми П(С)БО, дійшов висновку, що за результатами дослідження не підтверджується висновок акту перевірки та рішення про результати розгляду скарги щодо порушення п.198.5 ст.198 ПК України та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість у загальній сумі 145860,00 грн.
Таким чином, придбана поліграфічна продукція, яка по суті є носієм рекламної інформації, обліковувалась позивачем у відповідності до П(С)БО, отже, податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 145860,00 грн та нарахованих штрафних санкцій на це грошове зобов`язання є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення №000270501 від 02.10.2019, яким встановлено порушення п.286.2 ст.286, п.289.1 ст.289 ПК України та застосовано штрафні (фінансові) санкції (нараховано пеню) на підставі п.123.1 ст.123 ПК України у зв`язку з чим згідно з п.п.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.58.1 ст.58 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 29702866,98 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 19801911,32 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 9900955,66 грн, суд зазначає таке.
Позивачем за 2018, 2019 роки було подано до контролюючого органу податкові декларації з плати за землю (земельний податок т/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності). При цьому позивачем задекларовано орендну плату за наступні земельні ділянки:
Матеріалами справи встановлено, що при розрахунку платежу з орендної плати за землю на 2018, 2019 роки позивачем був використаний розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за даними, отриманими у 2016 році з витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.04.2016 №03-07/110416/2, №03-07/110416/3, №03-07/110416/1 з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки (1,06) та застосуванням коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки - Кф « 0,5».
За висновками контролюючого органу на порушення п.286.2 ст.286, п.289.1.1 ст.289 ПК України позивач неправильно здійснив розрахунок орендної плати в податкових деклараціях з плати за землю (земельний податок та/або орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності), в результаті чого встановлено заниження орендної плати всього у сумі 19958590, 47 грн., у т.ч. за 2018 рік в сумі - 15841529,06 грн., за 1 кв. 2019 року в сумі - 4117061,41 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій частині, суд указує, що спору між сторонами щодо об`єкта оподаткування та суб`єкта, який є платником орендної плати, немає.
Натомість, спір виник щодо визначення коефіцієнту функціонального використання земельних ділянок, який має застосовуватися при розрахунку нормативної грошової оцінки.
Підпунктом 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Частиною першою статті 15 Закону України від 7 липня 2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613-VI) передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом (частина третя статті 26 Закону №3613-VI).
Відповідно до частини першої статті 38 Закону №3613-VI відомості з Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі: витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру; викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Пункт 4 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3613-VI передбачає, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.
За встановленими у цій справі обставинами, у витягах 2016 року містяться відомості щодо коефіцієнтів функціонального використання земельних ділянок - Кф « 0,5».
При розрахунку платежу з орендної плати за землю на 2018, 2019 роки позивачем був використаний розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки за даними отриманих у 2016 році витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 11.04.2016 №03-07/110416/2, №03-07/110416/3, №03-07/110416/1 з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки (1,06) та застосуванням коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки - Кф « 0,5».
Позивач, застосовуючи нормативно-грошову оцінку виходив з того, що діючою з 01.01.2016 і до 01.01.2021 була нормативна грошова оцінка земель м. Дніпра, розроблена Державним підприємством науково-дослідного Інституту проектування міст «Діпромісто» ім. Ю.Б. Білоконя та затверджена рішенням Дніпропетровської міської ради №4/65 від 15.07.2015 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Дніпропетровська» (із змінами від 27 квітня 2016 року за рішенням міськради № 5/7), а відтак у платника плати за землю був відсутній обов`язок отримувати новий витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель при декларуванні відповідних зобов`язань за 2018-2019 роки.
15 лютого 2011 набрав чинності Наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 № 548, яким затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ 2010 року).
Відповідно, з цього часу при веденні Державного земельного кадастру та державного реєстру земель, а також при функціонуванні автоматизованої системи державного земельного кадастру обов`язковою до використання була саме ця Класифікація.
З 1 січня 2017 процедура проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів визначена Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства від 25 листопада 2016 № 489 (далі - Порядок №489).
Пунктом 5 розділу ІІ Порядку №489 визначено, що коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі КВЦПЗ 2010 року.
Відповідно до примітки 2 до Додатку 1 Порядку №489, у разі якщо у відомостях Державного земельного кадастру відсутній код Класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), застосовується із значенням 2,0.
17 липня 2018 набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 березня 2018 №162, яким внесено зміни до додатка 1 до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, а саме: цифри « 2,0» замінено цифрами « 3,0».
Таким чином, з 1 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки має застосовуватись Кф « 2,0», а з 17 липня 2018 року - « 3,0».
Подібні до цієї справи правовідносини були предметом неодноразового розгляду Верховним Судом.
У постанові від 12 липня 2021 у справі №640/9862/20 Верховний Суд підтримав такі висновки і зазначив, що з 01 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки з 01 січня 2017 року має застосовуватись Кф « 2,0», а з 17 липня 2018 року - « 3,0». Верховний Суд визнав помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що Порядок №489 повинен застосовуватися до процедур нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, які будуть проводитися з 01 січня 2017 року і не передбачає жодних коригувань раніше проведених нормативно грошових оцінок земель.
Також у цій постанові Верховний Суд підтримав усталену позицію, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлені у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому, саме орендар як землекористувач, мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КЦВПЗ 2010.
Водночас Верховний Суд у постанові від 12 липня 2021 у справі №640/9862/20 сформулював висновок, відповідно до якого видача витягу про нормативну грошову оцінку конкретної земельної ділянки є способом відображення вартісного показника грошової оцінки цієї земельної ділянки на підставі існуючої у Державному земельному кадастрі інформації щодо неї та із використанням законодавчо встановлених показників, зокрема і показника Кф, який характеризує її функціональне використання. Отже, цей вартісний показник об`єктивно існує та може бути обрахований безвідносно до додержання форми такого витягу, чи його відкликання. При цьому, показник Кф не обчислюється самостійно органами Держгеокадастру чи іншими суб`єктами владних повноважень, а лише застосовується відповідно до встановленого порядку. Тому, зміст витягу не може змінювати дійсну нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а правомірність його формування може бути перевірена, зокрема у судовому порядку.
У постанові від 11 листопада 2021 у справі №280/2804/19 Верховний Суд сформулював висновок, відповідно до якого базою для сплати та розрахунку плати за землю є грошова оцінка певної ділянки, яка існує поза фактом оформлення витягу як документа, в якому ця грошова оцінка відображена. Отримання Витягу це лише спосіб отримання (відображення) інформації про існуючу грошову оцінку землі.
Відступу від висновків Верховного Суду, викладених у вищенаведених постановах з ключового у цій справі питання, в порядку, встановленому статтею 346 КАС України, здійснено не було.
Суд вважає, що визначені Порядком №489 коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки (Кф), підлягали врахуванню і застосуванню позивачем при здійсненні розрахунку річної суми платежу за користування земельною ділянкою з 01 січня 2017 року. Не отримання позивачем нового витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на час подання податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2018, 2019 роки не може нівелювати вимоги Порядку №489 в частині застосування відповідного коефіцієнту.
Натомість, позивач помилково вважав, що у нього відсутній обов`язок отримувати новий витяг з нормативної грошової оцінки земель при декларуванні відповідних зобов`язань за 2018-2019 роки та, відповідно, застосовувати коефіцієнт функціонального використання (Кф), визначений Порядком №489.
У справі відсутні доводи позивача про те, що у спірний період ним внесені відомості до Державного земельного кадастру про види цільового призначення земельних ділянок за КЦВПЗ 2010. Водночас, судом встановлено та не заперечується сторонами, що зміни до вказаних відомостей були внесені за заявою третьої особи (Дніпровської міської ради) в червні 2018 року.
Таким чином, у період з 01.01.2017 по червень 2018 року актуальна інформація до даних Державного земельного кадастру щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок землекористувачем внесена не була.
В силу приписів статті 26 Закону №3613-VI саме власнику земельної ділянки або землекористувачу надано право на внесення змін до Державного земельного кадастру, натомість, посадові особи Держгеокадастру законодавчо не наділені правом на здійснення певних коригувань за власною ініціативою. Відтак, землекористувач і несе певний тягар негативних для себе наслідків у разі, якщо відомості Державного земельного кадастру не приведені у відповідність вимогам чинного законодавства з його вини (постанова Верховного Суду від 27 січня 2020 у справі №804/886/18).
Суд вважає, що саме власник земельної ділянки або землекористувач має бути зацікавлений у тому, щоб відомості в Державному земельному кадастрі були повними і достовірними, для чого таким суб`єктам надано право на отримання витягів (без обмеження кількості звернень за ними) та внесення змін до відомостей про земельну ділянку. Тому, саме позивач, як землекористувач, мав бути зацікавлений у тому, щоб у Державному земельному кадастрі були наявні відомості щодо цільового призначення земельних ділянок за кодами КЦВПЗ 2010.
При цьому, суд зазначає, що з моменту набрання чинності Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 №548, яким затверджено КЦВПЗ 2010 року, у позивача було достатньо часу для звернення до Державного земельного кадастру із заявою про внесення змін щодо кодів цільового призначення земельних ділянок.
Натомість, як вже було зазначено вище, такі дії були вчинені Дніпровською міською радою в червні 2018 року.
При цьому, як наголошувалося, з 1 січня 2017 року визначення Кф знаходиться у прямій залежності від коду КВЦПЗ 2010 року, відомості про який містяться у Державному земельному кадастрі. У разі відсутності таких відомостей при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки має застосовуватись Кф « 2,0», а з 17 липня 2018 року - « 3,0».
Відтак, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для застосування коефіцієнту на рівні 2,5 при здійснені контролюючим органом розрахунку грошового зобов`язання з орендної плати за весь 2018 рік, з огляду на відсутність до червня 2018 року у Державному земельному кадастрі актуальної інформації щодо коду Класифікації видів цільового призначення земель для земельних ділянок, однак це питання залишилося недослідженим судами першої та апеляційної інстанцій внаслідок помилкового висновку про незастосовність у спірних правовідносинах Порядку №489.
В поясненнях представника відповідача від 02.11.2023, поданих до суду 06.11.2023, відповідачем здійснено розрахунок орендної плати з урахуванням КФ « 2» за період січень-травень 2018 року та КФ « 2,5» за період червень-грудень 2018 року.
Перевіривши правильність розрахунків, здійснених відповідачем, судом встановлено, що сума несплаченої орендної плати за 2018 рік складає 14191339,35 грн, а сума штрафних санкцій (50% від суми нарахованого податкового зобов`язання) має складати 7095669,67 грн.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2019 №00270501, яким збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб, підлягають частковому задоволенню в розмірі 2475284,57 грн, в т.ч. основного платежу - 1650189,71 грн та штрафної санкції - 825094,56 грн.
В решті позовних вимог слід відмовити.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладені норми, часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір у розмірі 7444,21 грн.
Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, треті особи: Дніпровська міська рада, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019:
№000275501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 1799071,25 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 1439257,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 359814,25 грн;
№000288501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 10592461,50 грн, з яких за податковими зобов`язаннями на 7061641 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 3530820,50 грн;
Визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.10.2019 №00270501, в частині збільшення грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб на загальну суму 2475284,57 грн, в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1650189,71 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 825094,56 грн.
В іншій частині позовних вимог, у їх задоволенні відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Логос» судові витрати з оплати судового збору у розмірі 7444 (сім тисяч чотириста сорок чотири) грн 21 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Логос».

Відповідач: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області.

Третя особа: Дніпровська міська рада.

Третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Рішення складено 05.03.2026.

Суддя Н.В. Кучугурна