Справа № 520/3503/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 р. Справа № 520/3503/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, повний текст складено 19.09.25 по справі № 520/3503/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі по тексту ГУ ДСНС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року № 400 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року № 404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту 6 пункту 176 «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу;

- поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді з дня звільнення 17 серпня 2022 року;

- стягнути з Головного управління ДСНС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з дати звільнення по день поновлення на роботі, з урахуванням раніше виплачених сум;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати - у межах одного місяця.

В обґрунтування позову зазначено про протиправність оскаржуваних наказів ГУ ДСНС у Харківській області від 16 серпня 2022 року № 400 о/с про застосування дисциплінарного стягнення до позивача у вигляді звільнення зі служби (далі Наказ № 400 о/с) та похідного від нього наказу ГУ ДСНС у Харківській області від 16 серпня 2022 року № 400 о/с про звільнення позивача зі служби з 17.08.2022 (далі Наказ № 404 о/с), оскільки при їх прийнятті відповідачем не враховано, що звільнення за систематичне невиконання умов контракту можливе лише після вчинення особою повторного дисциплінарного проступку за наявності непогашеного дисциплінарного стягнення. Враховуючи те, що як протягом останнього року служби, так і за весь час перебування на службі, на позивача жодного разу не накладались дисциплінарні стягнення, вважав незаконним звільнення за підпунктом 6 пункту 176 «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593 (далі Положення № 593), у зв`язку з відсутністю в його діях ознак систематичності невиконання умов контракту (два та більше порушень).

Крім того, пояснив, що проходив службу у 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС у Харківській області, який розташований у с. Липці Харківського району та незважаючи на окупацію вказаного населеного пункту з 24.02.2022, особовий склад продовжував нести службу до моменту отримання 05.05.2022 вимоги військовослужбовців РФ залишити територію підрозділу у зв`язку з погіршенням оперативної обстановки та евакуацією с. Липці, а тому, на переконання позивача, невихід на службу був пов`язаний з поважними причинами, а саме, загрозою для життя і здоров`я та необхідністю евакуюватись у безпечне місце, що не було враховано відповідачем.

Вищезазначене, на думку позивача, є підставою для скасування наказів № 400 о/с та № 404 о/с, поновлення його на посаді для подальшого проходження служби та стягнення середнього заробітку за період з дати звільнення по день поновлення на роботі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі №520/3503/23 позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року № 400 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року №404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі пп. 6 п. 176 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області з 17 серпня 2022 року.

Стягнуто з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (вул. Шевченка, буд. 8,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61013, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17.08.2022 по 19.09.2025 в розмірі 362032 (триста шістдесят дві тисячі тридцять дві) грн 48 коп.

Звернуто рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, а також стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 520/3503/23 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував про правомірність прийнятих відповідачем Наказів № 400 о/с та 404 о/с, оскільки матеріалами службової перевірки підтверджено факт умисного ухилення ОСОБА_1 від проходження служби цивільного захисту у період дії воєнного стану, що виразилось у самовільному залишенні місця служби та не виконанні службових обов`язків без поважних причин.

Пояснив, що позивач, починаючи з 05.05.2022 (після прийняття рішення про залишення особовим складом підрозділу 33 ДПРП 4 ДПРЗ) та по день видання наказу про звільнення (16.08.2022), не виходив на службу цивільного захисту на добові чергування, не прибув до будь-якого пожежного підрозділу з метою доповіді керівництву гарнізону про своє місцезнаходження та продовження проходження служби, не підтримував зв`язок з керівництвом будь-якими засобами та не повідомляв про місце свого перебування, що і є систематичним невиконанням умов контракту.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 15.04.2021 по справі № 826/16832/18 та від 12.10.2022 по справі № 520/3459/19, стверджував, що звільнення працівників служби цивільного захисту за систематичне невиконання умов контракту є законним, якщо доведено факти порушення дисципліни, незалежно від наявності попередніх стягнень, однак судом першої інстанції зазначене не було враховано, що є самостійною підставою для скасування рішення.

Переконував, що для визнання поважними причин відсутності позивача на службі (проведення активних бойових дій, евакуація членів родини), ОСОБА_1 повинен був повідомити будь-яким способом свого безпосереднього керівника та отримати відповідний дозвіл, або передати інформацію щодо свого місцезнаходження та наступних намірів щодо переміщення будь-яким доступним способом, при цьому, у разі вчинення вказаних дій мав повернутися у найкоротші терміни на підконтрольну територію України, та продовжувати несення служби у місці, яке йому буде відведено службою. Однак, позивач не вжив відповідних заходів, натомість, самовільно покинув місце проживання та з власної ініціативи перестав виходити на службу, що є прямим порушенням службової дисципліни у розумінні статті 8 Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, затвердженого Законом України від 05.03.2009 № 1068-VI "Про Дисциплінарний статут служби цивільного захисту" (далі - Дисциплінарний статут).

Зауважив, що відповідачем враховувалося обставини здійснення безпосередніх бойових дій та тимчасової окупації окремих населених пунктів Харківської області, зокрема с. Липці, а також безпекової складової для збереження життя особового складу та членів їх сімей, разом з цим, рішення про звільнення позивача зі служби було обумовлено відсутністю інформації про місцезнаходження ОСОБА_1 протягом тривалого проміжку часу та достовірної інформації щодо наявності у нього бажання продовжувати службу цивільного захисту.

З огляду на викладене, вважав відсутніми підстави для скасування оскаржуваних позивачем наказів та поновлення ОСОБА_1 на службі.

Позивач, у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог та просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2025 року у справі № 520/3503/23 - без змін.

В обґрунтування відзиву, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 23 листопада 2020 року по справі № 814/1722/16, від 10 червня 2021 року по справі № 560/3025/20, від 09 серпня 2021 року у справі № 340/448/19 та від 04.04.2024 у справі № 520/2001/23, наполягав, що для кваліфікації поведінки особи рядового чи начальницького складу як «систематичне невиконання умов контракту» необхідна наявність вчинення нею двох дисциплінарних проступків протягом останнього року служби, одне з яких повинно зберігати юридичну силу. Проте, на час звільнення позивач не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що виключає можливість його звільнення на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення № 593, оскільки сам по собі невихід позивача на службу за відсутності на час дисциплінарного провадження діючих та непогашених дисциплінарних стягнень не є систематичним невиконанням позивачем умов контракту.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу зі званням прапорщика служби цивільного захисту на посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З 24 лютого 2022 року с. Липці Харківської області, де розташовувався підрозділ, у якому проходив службу позивач, перебував на тимчасово окупованій території.

За фактом відсутності позивача на службі призначено службове розслідування.

Наказом № 400 о/с позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення № 593 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Наказом № 404 о/с позивача було звільнено зі служби з 17 серпня 2022 року за підпунктом 6 пункту 176 Положення № 593 - у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Позивач, вважаючи зазначені Накази № 400 о/с та 404 о/с незаконними, звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних наказів, оскільки відповідачем не було надано до матеріалів справи доказів попереднього застосовування до позивача дисциплінарних стягнень протягом останнього року служби, одне з яких є діючим, та відповідно не доведено систематичності невиконання ОСОБА_1 умов контракту, що виключає застосування такого виду дисциплінарного стягнення як звільнення зі служби за підпунктом 6 пункту 176 Положення № 593.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що при винесенні оспорюваних наказів Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області діяло не в порядку та не в межах чинного законодавства України, у зв`язку з чим, вважав достатніми підстави для поновлення позивача на посаді командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУДСНС України у Харківській області, тобто, на тій посаді і в тому органі, звідки його звільнили з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 362032,48 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Колегією суддів встановлено, що фактичною підставою для застосування до ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в ГУ ДСНС у Харківській області слугувало встановлення порушення ним службової дисципліни, яке виразилось у не виході на службу в умовах введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації у період з травня 2022 року по серпень 2022 року.

Нормативною ж підставою для звільнення позивача зі служби зазначено підпункт 6 пункту 176 Положення № 593, а саме, систематичне невиконання умов контракту особою рядового і начальницького складу.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодекс цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Згідно із частинами 1-3 статті 101 КЦЗ України служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Порядок проходження громадянами України служби цивільного захисту визначається цим Кодексом та положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

На рядовий і начальницький склад служби цивільного захисту поширюється дія Дисциплінарного статуту, затвердженого законом.

За правилами частини другої статті 106 КЦЗ України контракт припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту;

2) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі;

3) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) центральної лікарсько-експертної комісії центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, про непридатність або обмежену придатність до служби;

4) у зв`язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

5) відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового чи начальницького складу;

7) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом органу управління, формування чи підрозділу, навчального закладу, наукової установи, іншої організації центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, а також центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки;

8) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду;

9) у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призивної комісії;

10) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

10-1) у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;

11) у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави;

12) в інших випадках, передбачених законом.

Сутність службової дисципліни, права та обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів та підрозділів цивільного захисту, в тому числі слухачів і курсантів навчальних закладів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), щодо її додержання, види заохочення та дисциплінарних стягнень і порядок їх застосування визначає Дисциплінарний статут.

Згідно з пунктами 1-3 Дисциплінарного статуту службова дисципліна це бездоганне та неухильне виконання особами рядового і начальницького складу службових обов`язків, установлених Кодексом цивільного захисту України, цим Статутом, іншими нормативно-правовими актами та контрактом про проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту (далі - контракт).

Службова дисципліна ґрунтується на усвідомленні особами рядового і начальницького складу своїх службових обов`язків та вірності Присязі, що складається особами рядового і начальницького складу відповідно до закону (далі - Присяга).

Службова дисципліна в органах і підрозділах цивільного захисту зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу під час проходження служби: виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися цього Статуту та інших нормативно-правових актів; захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій; бути чесним, сумлінним і дисциплінованим; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані із службою, не шкодувати сил під час виконання поставлених завдань; постійно вдосконалювати професійну майстерність, підвищувати свій професійний рівень; додержуватися норм професійної та службової етики, не вчиняти дій, що можуть призвести до неналежного виконання службових обов`язків, бути вільним від впливу політичних партій і громадських організацій; поважати людську гідність і бути готовим у будь-який час надати допомогу людям; сприяти зміцненню службової дисципліни, виявляти повагу до начальників та старших за званням, бути ввічливим, додержуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; зберігати державну таємницю та іншу охоронювану законом інформацію; берегти та підтримувати в належному стані передані їй у користування майно і техніку.

Порушення службової дисципліни є дисциплінарним правопорушенням (пункт 6 Дисциплінарного статуту).

За правилами пункту 8 Дисциплінарного статуту порушенням службової дисципліни є протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння або бездіяльність особи рядового чи начальницького складу, спрямоване на недодержання вимог Присяги, зокрема на невиконання або неналежне виконання службових обов`язків, перевищення прав, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в органах і підрозділах цивільного захисту, чи вчинення інших дій, що ганьблять або дискредитують особу як представника служби цивільного захисту.

Згідно з пунктом 57 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення накладаються на осіб рядового і начальницького складу за порушення ними службової дисципліни.

Пунктом 68 Дисциплінарного статуту передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту чи через службову невідповідність.

На осіб рядового і начальницького складу, які порушили службову дисципліну, можуть бути накладені лише визначені цим Статутом дисциплінарні стягнення, що відповідають ступеню вини особи (пункт 75 Дисциплінарного статуту).

За приписами пункту 83 Дисциплінарного статуту прийняттю начальником рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення за суттєвий грубий дисциплінарний проступок може передувати службове розслідування, яке призначається виданим наказом начальника з метою з`ясування всіх обставин, а також уточнення причин і умов, що призвели до вчинення дисциплінарного правопорушення, встановлення ступеня тяжкості правопорушення та розміру заподіяної шкоди.

Згідно з пунктом 29 Положення № 593 особи рядового і начальницького складу можуть бути заохочені або притягнуті до дисциплінарної відповідальності у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом служби цивільного захисту.

Відповідно до пункту 176 Положення № 593 контракт про проходження служби цивільного захисту припиняється (розривається), а особи рядового і начальницького складу звільняються із служби цивільного захисту:

1) у зв`язку із закінченням строку контракту, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні;

2) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на службі, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два тижні;

3) за станом здоров`я - на підставі висновку центральної лікарсько-експертної комісії ДСНС про непридатність або обмежену придатність до служби;

4) у зв`язку із скороченням штатів - у разі неможливості використання на службі у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційно-штатних заходів, про що особи рядового і начальницького складу попереджаються за два місяці;

5) відповідно до заяви особи, яка звільняється у зв`язку із сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу;

7) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту керівництвом відповідного органу чи підрозділу цивільного захисту;

8) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду;

9) у зв`язку з призовом на строкову військову службу на підставі рішення районної (міської) призовної комісії;

10) у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;

10-1) у разі наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб;

11) у зв`язку з набуттям громадянства іноземної держави;

12) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) особами рядового і начальницького складу законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені. Службова дисципліна зобов`язує особу рядового і начальницького складу під час проходження служби виконувати вимоги Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися Дисциплінарного статуту та захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій.

При цьому, звільнення зі служби у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту є крайнім заходом дисциплінарного впливу, який може застосовуватися за результатами проведеного службового розслідування у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Колегією суддів встановлено, що на підставі рапорту заступника начальника 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України в Харківській області, яким повідомлено керівника ГУ ДСНС у Харківській області про те, що з 30.05.2022 по теперішній час командир відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС в Харківській області ОСОБА_1 допускає факт невиходу на службу без поважних причин, про місце свого перебування не повідомляє та на зв`язок не виходить, наказом 4 Державного пожежно рятувального загону ДСНС України у Харківській області від 13.06.2022 № 106 призначено службове розслідування з метою з`ясування всіх обставин вказаної події та провини даного співробітника.

Службовим розслідуванням встановлено, що з 24.02.2022 с. Липці, де розташований підрозділ позивача 33 ДПРП 4 ДПРЗ, знаходився на тимчасово окупованій територій військами РФ. За інформацією, яка була наявна у комісії, до 05.05.2022, 33 ДПРП 4 ДПРЗ продовжувало функціонувати попри тимчасову окупацією та ведення активних бойових дій.

Як стало відомо з повідомлення у мобільному месенджері, що надійшло начальнику ВПЗ та СГР ЦЗД ГУ ДСНС України у Харківській області від заступника начальника 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області Владислава Рибалки, 05.05.2022 приблизно о 22 год 00 хв до 33 ДПРП 4 ДПРЗ прибули особи у військовій формі, які були озброєні (попередньо військовий контингент рф) та в примусовому порядку наказали покинути будівлю 33 ДПРП 4 ДПРЗ у зв`язку з погіршенням оперативної обстановки та евакуацією населеного пункту с. Липці.

У разі невиконання даного наказу, погрожували застосовувати силу до осіб які там залишаться.

З метою не допущення загострення обстановки було прийнято рішення покинути пожежний підрозділ у повному складі.

Відповідно до наданої інформації, особовий склад переховувався в с. Стрілеча у підвалах власних будинків, за винятком командира відділення 33 ДПРП 4 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Харківській області Люльчака Р. Д., з яким відсутній зв`язок, однак територіально він перебував у с. Глибоке.

Обставини відсутності зв`язку з позивачем та його неприбуття на службу підтверджені складеними відповідачем актами про відсутність зв`язку з особою начальницького складу від 13.06.2022, від 26.06.2022 та від 09.07.2022, а також актами про відсутність зв`язку з особою рядового складу та про відсутність інформації щодо прибуття до підрозділів служби цивільного захисту від 01.08.2022, від 04.08.2022 та від 08.08.2022.

Слід зазначити, що позивачем не оспорюється факт його відсутності на службі з 06.05.2022 по 17.08.2022, однак ОСОБА_1 зі свого боку зазначає про неможливість звільнення його за підпунктом 6 пункту 176 Положення № 593 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту), оскільки протягом останнього року служби на позивача дисциплінарні стягнення не накладалися.

Тобто, фактично, протиправність оскаржуваних наказів про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби ОСОБА_1 пов`язує лише з відсутністю доказів притягнення його до дисциплінарної відповідальності протягом останнього року служби, одне з яких є чинним.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з такими доводами та зазначає наступне.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб (у подальшому воєнний стан було продовжено).

Статтею 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

У статті 5 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Державній службі України з надзвичайних ситуацій визначено невідкладно разом з обласними, Київською міською державними адміністраціями, іншими державними органами, установами, підприємствами, організаціями всіх форм власності привести єдину державну систему цивільного захисту, її функціональні та територіальні підсистеми у готовність до виконання завдань за призначенням в особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У статті 108 КЦЗ України наведено текст присяги служби цивільного захисту, наступного змісту:

«Я, громадянин України (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу цивільного захисту, складаю Присягу та урочисто клянуся завжди залишатися відданим Українському народові, неухильно дотримуватися Конституції та законів України, бути чесним, сумлінним і дисциплінованим.

Присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та всіляко сприяти зміцненню авторитету служби цивільного захисту.

Клянуся мужньо і рішуче захищати життя та здоров`я громадян, майно України, її навколишнє природне середовище від надзвичайних ситуацій.

Якщо я порушу цю Присягу, готовий нести відповідальність згідно із законами України».

Колегія суддів зауважує, що запровадження воєнного стану в Україні суттєво вплинуло на всі сфери суспільного життя, зокрема і на функціонування органу Державної служби України з надзвичайних ситуацій.

В умовах воєнного стану, з огляду на специфіку проходження служби цивільного захисту, дотримання особами рядового і начальницького складу вимог Дисциплінарного статуту є їх обов`язком. Поняття «службова дисципліна» включає у себе і обов`язок дотримуватися Присяги служби цивільного захисту.

Порушення особою рядового і начальницького складу службової дисципліни є підставою для накладення на таку особу дисциплінарного стягнення.

Обставини справи свідчать, що невихід позивача на службу без поважних причин протягом періоду з 06.05.2022 по 17.08.2022 кваліфіковано відповідачем як грубе порушення службової дисципліни.

У цьому аспекті, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати на підхід Верховного Суду щодо застосування загальних приписів трудового законодавства при вирішення спорів, пов`язаних з прогулом без поважних причин.

Так, за загальним трудовим законодавством достатнім для звільнення працівника є його відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (пункт 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

У постанові від 03.04.2024 у справі № 420/645/23 Верховний Суд указав, що зі змісту пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України висновується, що власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. При цьому прогул, в розумінні Кодексу законів про працю України, це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 572/2944/16-ц суд зауважив, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. Звільнення на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни (пункт 2 частини першої статті 147 Кодексу законів про працю України). Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причини його відсутності.

Також доцільним буде навести для прикладу практику Верховного Суду щодо питання правомірності притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за невихід на службу без поважних причин у період воєнного стану.

Так, у постановах Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20, від 17.10.2024 у справі № 420/3026/23, від 21.11.2024 у справі № 640/9688/22, від 13.05.2025 у справі № 320/4867/22, Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність поліцейського на службі без поважних причин в період дії воєнного стану в Україні, є дисциплінарним проступком, що тягне за собою накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Визначаючись щодо характеру проступку вчиненого позивачем у цій справі колегія суддів звертає увагу на приписи Дисциплінарного статуту, пунктом 58 якого визначено, що грубим дисциплінарним проступком вважається факт грубого порушення службової дисципліни, зокрема, невихід на службу без поважних причин.

Відповідно до пункту 80 Дисциплінарного статуту звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби у зв`язку із вчиненням проступку, не сумісного з подальшим проходженням служби цивільного захисту, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту або через службову невідповідність є крайнім заходом дисциплінарного впливу і може застосовуватися у разі, якщо раніше вжиті заходи дисциплінарного впливу не дали позитивних результатів або якщо вчинене дисциплінарне правопорушення не сумісне з перебуванням на службі цивільного захисту.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що невихід особи рядового і начальницького складу на службу без поважних причин є грубим порушенням службової дисципліни. З огляду на те, що Дисциплінарний статут визначає таке порушення грубим дисциплінарним проступком, очевидним є те, що вчинення такого є несумісним з перебуванням на службі цивільного захисту.

Враховуючи те, що протягом періоду з 06.05.2022 по 17.08.2022 позивач систематично не з`являвся на службі, що вказує на те, що позивач фактично самоусунувся від виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, є підстави вважати, що такий проступок є триваючим порушенням службової дисципліни та вказує на систематичне невиконання позивачем умов контракту.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14 липня 2025 року по справі № 520/5583/22 та від 14 жовтня 2025 року по справі № 520/9482/22 у подібних правовідносинах, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зауважує, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) особами рядового і начальницького складу ДСНС законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативно-правовими актами передбачені, а також зобов`язує особу рядового і начальницького складу під час проходження служби виконувати вимог Присяги, контракту, накази начальників, додержуватися Дисциплінарного статуту та захищати життя, здоров`я, права та власність громадян, територію, інтереси суспільства і держави у разі виникнення надзвичайних ситуацій.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та пунктів 3, 5 Положення № 593, службовці ДСНС є військовозобов`язаними особами, які мають виконувати завдання з ліквідації наслідків збройної агресії, забезпечення евакуації, порятунку населення, а тому, самовільне ухилення від служби у цей період не лише є дисциплінарним проступком, а й створює загрозу життю та безпеці інших осіб, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що дисциплінарна комісія дійшла вірного висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який виразився у невиході на службу без поважних причин.

Застосовуючи підходи Верховного Суду при вирішенні питання щодо правомірності звільнення осіб за невихід на службу без поважних причин в умовах воєнного стану, які викладені у вищенаведених постановах Верховного Суду, колегія суддів констатує, що з огляду на вчинення позивачем грубого дисциплінарного проступку, що виразився у невиході на службу без поважних причин у період дії воєнного стану, відповідач у цій справі правомірно наклав на позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення № 593.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення на підставі підпункту 6 пункту 176 Положення № 593 є хибним та таким, що зроблений внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 814/1722/16 та від 10.06.2021 у справі № 560/3025/20, на які посилається позивач та суд першої інстанції не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки за обставинами цієї справи позивачем вчинено грубий дисциплінарний проступок у період дії воєнного стану, в той час як у справах № 814/1722/16 та № 560/3025/20 установлено вчинення особами рядового і начальницького складу порушення службової дисципліни відмінної від вчиненого проступку у цій справі та у мирний час.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі №360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння особами рядового і начальницького складу ДСНС проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга осіб рядового і начальницького складу ДСНС передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків. Про несумлінність дій (бездіяльності) осіб рядового і начальницького складу ДСНС свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування наказів Головного управління ДСНС України в Харківській області від 16 серпня 2022 року № 400 о/с про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та від 16 серпня 2022 року № 404 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 на підставі підпункту 6 пункту 176 «Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу.

З огляду на правомірність накладеного на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади у зв`язку із наявністю факту вчиненого ним діяння, відсутні підстави для поновлення позивача на службі в органах ДСНС України та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вказаним вимогам рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 520/3503/23 не відповідає, оскільки суд першої інстанції не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи та невірно застосував норми матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

З огляду на наведене, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 520/3503/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 по справі № 520/3503/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко