Справа № 200/906/26
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року Справа№200/906/26

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Буряк І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИЛА

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить суд:

визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.01.2026 № 40 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.01.2026, зарахувавши до загального страхового стажу період роботи з 05.06.1990 по 10.08.1992; період догляду за дитиною ОСОБА_2 з 30.11.1993 по 30.11.1996; період безробіття з 01.12.1996 по 30.06.1998; з 16.10.2000 по 16.12.2000; період роботи з 01.10.2001 по 21.02.2005; період догляду за дитиною ОСОБА_3 з 22.02.2005 по 22.02.2005; до пільгового за Списком № 2 стажу період роботи з 23.02.2005 по 23.02.2022.

В обґрунтування позову вказано, що позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку та мала страховий стаж, достатній для призначення пільгової пенсії.

Однак рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Відмова мотивована недосягненням ОСОБА_1 віку, визначеного пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (55 років) та відсутністю необхідного загального страхового стажу.

Вважаючи такі висновки органу пенсійного фонду протиправними, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Ухвалою суду від 12.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у відповідача докази у справі, згідно наведеного в ухвалі переліку.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області надано відзив на адміністративний позов, де викладено незгоду із доводами позивача та прохання у позові відмовити, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до органів ПФУ 23.01.2026 із заявою про призначення пенсії за віком та відповідними документами.

Проаналізувавши надані документи встановлено, що загальний страховий стаж позивачки становить 18 років 01 місяць 05 днів. Пільговий стаж роботи за Списком №2 становить 15 років 11 місяців 02 дні, зараховано згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, якого достатньо для призначення пенсії.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, за принципом екстериторіальності, прийнято вмотивоване рішення від 30.01.2026 №40 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку та у зв`язку з поданням документів раніше встановленого законодавством терміну.

На підставі вищевикладеного, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , є безпідставними та необґрунтованими

Фактичні обставини, встановлені судом у справі, такі.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

23.01.2026 позивач звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Рішенням відповідача від 30.01.2026 № 40 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено у зв`язку з тим, що позивач не досягла пенсійного віку, та у зв`язку з відсутністю необхідного загального страхового стажу роботи.

Згідно форми РС-право, відповідачем до страхового стажу зараховані наступні періоди: 01.01.2002 27.02.2003; 23.02.2005 31.03.2006; 01.04.2006 31.05.2022; 02.09.2022 26.01.2023.

Позивач наполягає на тому, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 , а також довідки про підтвердження наявного трудового стажу від 15.01.2026 № 400/352-к, виданої ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське 1» позивачка працювала, отримувала допомогу по безробіттю у такі періоди: 05.06.1990 по 10.08.1992 посада загального страхового стажу; з 01.12.1996 по 30.06.1998 - безробіття; з 16.10.2000 по 16.12.2000 безробіття; з 01.10.2001 по 21.02.2005 посада загального страхового стажу; з 23.02.2005 по 23.02.2022 посади пільгового стажу, Список № 2; з 02.09.2022 по 26.01.2023 безробіття.

Крім того, позивачка має двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На переконання позивача періоди по догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-х років також мають бути врахованими при визначенні загального страхового стажу позивача.

Установлені фактичні обставини у справі свідчать, що спірним питанням є визначення віку з якого позивачка матиме право на пенсійну виплату, та не врахування до страхового та до пільгового стажу спірних періодів.

Так, позивачка, вважає, що досягла пенсійного віку на підставі положень Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Натомість з рішення відповідача вбачається, що позивачка матиме право на пенсійну виплату по досягненню 55-річного віку відповідно положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Частина 1 ст. 4 КАС України.

21) типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;

22) зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Стаття 291 КАС України.

3. При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Рішенням Верховного Суду від 21.04.2021 у зразковій справі №360/3611/20 позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17.08.2020 «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12.08.2020 на підставі п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.032015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Луганській області задоволено частково.

Мотивувальну частину рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 змінено та викладено в редакції цієї постанови, а в решті - залишено без змін.

У рішенні Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 вказано що воно є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу ПФУ щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, та наведено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права, а саме:

а) позивачем є особа, яка:

звернулась до ПФУ за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону № 1788-ХІІ;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ;

б) відповідачем є орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Суд, зі свого боку, проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі № 200/6388/25 вважає, що вказана є типовою відносно зразкової справи № 360/3611/20, а саме:

а) позивачем є особа, яка:

звернулась до ПФУ за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених статтею 13 Закону № 1788-ХІІ;

на момент звернення досягла: жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ;

б) відповідачем є орган ПФУ, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Відповідно ч. 3 ст. 291 суд при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи та зазначає таке.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Крім того, суд звертає увагу, що Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 відхилено доводи органу пенсійного фонду про те, що відповідно до статті 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилася з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Щодо неврахування спірних періодів до страхового стажу, періодів отримання допомоги по безробіттю, періодів догляду особою за дітьми до досягнення ними трирічного віку, та періоду трудової діяльності до пільгового стажу.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 визначено перелік документів, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Зокрема до заяви про призначення пенсії додаються:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;

2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу)…

Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Період догляду у 2004 році особою за дитиною до досягнення нею трирічного віку, одним з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікуном, піклувальником - за дитиною з інвалідністю, непрацюючою працездатною особою - за особою з інвалідністю І групи або за престарілим, який за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбаченою додатком 10 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року № 345, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2006 року за № 1098/12972.

У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи, серед іншого, також зараховується: а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків, д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Отже, законодавець, крім роботи, виконуваної на підставі трудового договору на підприємствах, передбачив можливість зарахування до страхового стажу періоду навчання, час догляду за дітьми до досягнення трирічного віку, період одержання допомоги по безробіттю, періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок.

Згідно п.13 ч.1 ст.11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до вказаного закону страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період.

Згідно п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст. 179 КЗпП України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства. До страхового стажу зараховуються періоди, протягом яких особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за які щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до трудового стажу для призначення пенсії до 01.01.2004 року (дата набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зараховується до страхового стажу у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Так, до 01.01.2004 року до трудового стажу включалися всі періоди перебування у трудових відносинах, в тому числі у періоди відпусток: - для догляду за дитиною до 3-х років; - у зв`язку з вагітністю та пологами; - для догляду за дитиною відповідно до медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Тому, до 1 січня 2004 року час догляду за дитиною до трьох років зараховується до страхового стажу матері, яка на час народження дитини не перебувала у трудових відносинах, - на підставі свідоцтва про народження дитини.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України, час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 20 січня 2021 року у справі № 311/2865/13-а дійшов висновків, що за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Відповідачем не надана оцінка записам трудової книжки НОМЕР_4 за періоди з 01.12.1996 по 30.06.1998 та з 16.10.2000 по 16.12.2000 де вказано про призначення позивачці виплат по безробіттю, також відсутня оцінка періоду роботи з 05.06.1990 по 10.08.1992, рішення також не містить посилань щодо підстав не врахування періодів догляду позивачкою за дітьми до досягнення ними трирічного віку на підставі доданих позивачкою до заяви про призначення пенсії свідоцтв про народження дітей.

Щодо пільгового стажу, суд зазначає, що у спірному рішенні зазначено, що пільговий за Списком № 2 15 років 11 місяців 02 дні, разом із тим, розрахунком стажу не підтверджено зарахування будь яких періодів до пільгового стажу.

Відповідачем не прийнято до розгляду довідку про підтвердження наявного трудового стажу від 15.01.2026 № 400/352-к, видана ДП «Шахтоуправління Південнодонбаське 1», із посиланням на відсутність довіреності на осіб-підписантів, що є виконуючими обов`язки. Причини незарахування інших періодів відповідачем не деталізовано.

Позивачка наполягає, що її загальний страховий стаж становить 27 років 8 місяців 27 днів, з них пільговий 17 років 00 місяців 01 день, що є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в даному випадку трудова книжка містить часткові відомості про характер та трудовий стаж позивача.

Разом із тим з довідкою ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське» № 1» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 15.01.2026 №400/352-К позивач працювала у ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1»:

- у період з 23.02.2005 по 18.04.2005 (00 років 01 місяць 27 днів) виконувала роботи зі шкідливими та важкими умовами праці з повним підземним робочим днем в шахті за професією учень машиніста конвеєра, що передбачена Списком №2 розділ 1 підрозділ 1.1а код КП 8111, згідно з постановою КМУ від 16.01.2003 № 36;

- у період з 19.04.2005 по 01.10.2017 (12 років 05 місяців 13 днів) виконувала роботи зі шкідливими та важкими умовами праці з повним підземним робочим днем в шахті за професією машиніст конвеєра 3 розряду, що передбачена Списком №2 розділ 1 підрозділ 1.1а код КП 8111, згідно з постановою КМУ від 16.01.2003 № 36; згідно з постановою КМУ від 24.06.2016 № 461;

- у період з 02.10.2017 по 24.10.2017 (23 дні) виконувала роботи зі шкідливими та важкими умовами праці з повним підземним робочим днем в шахті за професією учень машиніста насосних установок, що передбачена Списком №2 розділ 1 підрозділ 1.1а код КП 8111, згідно з постановою КМУ від 24.06.2016 № 461;

у період з 25.10.2017 по 23.02.2022 (04 років 03 місяці 30 днів) виконувала роботи зі шкідливими та важкими умовами праці з повним підземним робочим днем в шахті за професією машиніст конвеєра 3 розряду, що передбачена Списком №2 розділ 1 підрозділ 1.1а код КП 8111, згідно з постановою КМУ від 24.06.2016 № 461

Довідка підписана уповноваженими особами, підписи скріплено печаткою підприємства, зазначена довідка має всі необхідні відомості, що визначені у ч. 2 пунктом 20 Порядку № 637, через що суд вважає безпідставним її неприйняття відповідачем під час обчислення пільгового стажу роботи позивача. Сумніви у підписантах або підпис неуповноваженої особи, не може мати своїм наслідком неприйняття цієї довідки як документу, що підтверджує пільговий стаж роботи.

Відносини з приводу правил та процедур звернення громадян за призначенням пенсії визначені приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 у редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1; далі за текстом - Порядок №22-1), п.п.1.1 Розділу І якого визначено форму звернення зацікавленої особи, а нормами Розділу ІІ визначено обсяг матеріалів звернення зацікавленої особи.

Проте, у даному конкретному випадку у межах спірних правовідносин саме такий стан виконання суб`єктом владних повноважень власних процесуальних обов`язків не має жодного юридичного значення, оскільки згідно з ч.3 ст.44 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналогічні вимоги до реалізації владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень з приводу вчинення управлінських волевиявлень стосовно призначення громадянам пенсій сформульовані як у п.1.8 Розділу І Порядку №22-1 (де указано, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія), так і у п.4.2 Розділу IV Порядку №22-1 (де указано, що працівник пенсійного органу повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Також аналогічні вимоги до функціонування пенсійних органів сформульовані у п.п.2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 за № 28-2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за № 40/26485) де указано, що Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.

Суд вважає, що таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021р. у справі № 487/68/17.

Доказів повідомлення заявника про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії суду не надано, що передбачено пунктом 4.2 Порядку 22-1, вказане позбавило позивача права надати додаткові документи на підтвердження записів трудової книжки.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення, ухваленого з підстав відсутності необхідного страхового стажу, та допущена бездіяльність щодо розгляду поданої заяви на предмет призначення позивачу пенсії за віком.

Щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу спірні періоди згідно поданих документів, то така задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною та буде наслідком втручання у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду.

Як встановлено, судом відомостей про надання оцінки інформації, що вказана у вищевказаних документах (довідка від 15.01.2026 №400/352-К, свідоцтва про народження дітей, трудова книжка) матеріали справи не містять.

Одночасно, судом не встановлено, що відповідачем направлялось повідомлення заявнику про необхідність дооформлення документів або надання додаткових, натомість про вказане зазначено у рішення рол відмову у призначенні пенсії.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2024 у справі №580/3690/23 дійшов висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.

З врахуванням наведеного, суд висновує, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є протиправним, а тому таке підлягає скасуванню.

З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із врахуванням відомостей про періоди трудової діяльності що вказані у трудовій книжці, відомості викладені у довідці про підтвердження пільгового характеру роботи від 15.01.2026 №400/352-К, свідоцтв про народження дітей НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1- р/2020 від 23.01.2020 та прийняти відповідне рішення з врахуванням правової оцінки суду, наданої у рішенні, стосовно розгляду заяви на предмет призначення пенсії та відомостей отриманих внаслідок здійснення владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень та у разі необхідності отримання додаткових документів, передбачених законодавством яких не вистачає для призначення пенсій.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на підставі ч. 8 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавська обл., м. Полтава, вул. Гоголя, 34, 36000, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.01.2026 № 40 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії із врахуванням відомостей про періоди трудової діяльності, що вказані у трудовій книжці НОМЕР_4 , відомостей, що викладені у довідці про підтвердження пільгового характеру роботи від 15.01.2026 №400/352-К, свідоцтв про народження дітей НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1- р/2020 від 23.01.2020, та прийняти відповідне рішення з врахуванням правової оцінки суду, наданої у рішенні, стосовно розгляду заяви на предмет призначення пенсії та відомостей отриманих внаслідок здійснення владної управлінської функції суб`єкта владних повноважень та у разі необхідності отримання додаткових документів, передбачених законодавством, яких не вистачає для призначення пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (Полтавська обл., м. Полтава, вул. Гоголя, 34, 36000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 06.03.2026.

Суддя І.В. Буряк