Справа № 380/9956/24
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 березня 2026 року

м. Київ

справа №380/9956/24

адміністративне провадження №Зі/990/43/26

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М. від розгляду справи № 380/9956/24 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії, стягнення шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати діяння-бездіяльність протиправними;

- зобов`язати надати запитувану інформацію, згідно інформаційних запитів від 23 листопада 2023 року вх. № 4807, 4808, 4809;

- стягнути 2 000 000 гривень за завдану моральну шкоду;

- зобов`язати Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» облаштувати спеціальні місця для роботи запитувачів;

- стягнути 3207 грн 45 коп витрат понесених на купівлю засобів медичного вжитку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо відмов, викладених у листах від 29 листопада 2023 року, надати ОСОБА_1 запитувану інформацію, визначену в інформаційних запитах від 23 листопада 2023 року. Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» надати ОСОБА_1 запитувану інформацію згідно інформаційних запитів від 23 листопада 2023 року. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі №380/9956/24 змінено в частині викладення мотивів відмови у позові. У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 380/9956/24 залишено без змін.

Не погодившись із оскаржуваними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2025 року для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 (провадження № К/990/52896/25) визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Соколов В. М., судді: Загороднюк А. Г., Смокович М. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В. М. від 24 грудня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала, оскільки скаржником не викладені передбачені Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Позивач повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржувані судові рішення у справі № 380/9956/24 в частині відмови у задоволенні відповідача облаштувати спеціальні місце для роботи запитувачів інформації з документами і відшкодуванні матеріальної і моральної шкоди .

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 (провадження № К/990/1206/26) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Соколов В. М., судді: Загороднюк А. Г., Смокович М. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В. М. від 28 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику з тих же підстав, що й попередню касаційну скаргу.

20 лютого 2026 року ОСОБА_1 втретє звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі №380/9956/24.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20 лютого 2026 року касаційну скаргу Гереги І. М. (провадження № К/990/7759/26) передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Соколов В. М., судді: Загороднюк А. Г., Смокович М. І.

02 березня 2026 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Соколова В. М. від розгляду справи № 380/9956/24.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., Загороднюка А.Г., Смоковича М.І. від 05 березня 2026 року визнано необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М. у цій справі та на підставі положень частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України заяву про відвід передано на розгляд судді, який не входить до складу суду у цій справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Соколова В. М. у справі № 380/9956/24 передано для вирішення судді Мацедонській В. Е.

Згідно з частиною восьмою статті 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

За текстом частин одинадцятої, дванадцятої статті 40 КАС України питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Заявлений відвід обґрунтований сумнівами позивача у неупередженості та професійній компетентності судді Соколова В. М. Так скаржник зазначає про наявність двох ухвал касаційної інстанції про повернення касаційних скарг, які є ідентичними, та, на думку останнього, надуманими та суперечать здоровому глузду. Посилаючись на Главу 2. «Касаційне провадження» параграф 3. «Відкриття касаційного провадження», заявник вказує, що питання щодо залишення касаційної скарги без руху, відмови у відкритті касаційного провадження, або ж відкриття провадження у справі вирішується колегією суддів касаційної інстанції, склад якої визначено статтею 31 цього Кодексу. Однак скаржник вважає, що натомість суддя-доповідач Соколов В. М. ототожнює себе з колегією суддів касаційної інстанції, тобто одноособово надає правову оцінку обґрунтованості, відсутності, недостатності підстав касаційного оскарження. Також вказує, що в ухвалах суддя Соколов В. М. порушує питання подібності правовідносин при застосуванні правових висновків Верховного Суду, тобто не маючи матеріалів справи заздалегідь вважає, що зазначені скаржником у касаційній скарзі правові висновки Верховного Суду не є подібними, проте заявник вважає, що суддя Соколов В. М. не наділений повноваженнями при вирішення питання про відкриття касаційного провадження надавати оцінку письмовим доказам зібраним у справі, не маючи таких безпосередньо, що суперечить ст. 90 КАС України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу судді Соколова В. М. від участі у розгляді справи № 380/9956/24, Суд виходить з такого.

Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.

Зокрема, положення статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме:

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Метою запровадження інституту відводу судді (суддів) є гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною третьою статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

У цьому випадку, очевидним є те, що для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості існує необхідність довести стороною наявність відповідних суб`єктивних та об`єктивних критеріїв.

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду.

Водночас Верховний Суд зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів і доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Отже, не може бути підставою для відводу суддів заява, яка містить лише припущення про існування відповідних обставин, непідтверджених належними і допустимими доказами.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Проаналізувавши аргументи, якими заявник обґрунтовує заявлений відвід судді Соколову В. М. у справі № 380/9956/24, вважаю, що доводи скаржника про необ`єктивність та професійну некомпетентність є безпідставними, адже в заяві не наведено будь-яких фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи зацікавленість у результаті розгляду цієї справи.

Так посилання скаржника на те, що суддя Соколов В. М. одноособово надає правову оцінку обґрунтованості, відсутності, недостатності підстав касаційного оскарження є надуманими, оскільки такі повноваження судді-доповідача передбачені пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, у якому вказано, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, суддя Соколов В. М. діяв у межах і у спосіб, визначених положенням КАС України.

Щодо посилання скаржника на перевищення повноважень суддею Соколовим В. М. при розгляді касаційної скарги щодо питання подібності правовідносин при застосуванні правових висновків Верховного Суду, то з цього приводу зазначаю наступне.

Під час вирішення питання щодо залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, відмови у відкритті касаційного провадження чи відкриття касаційного провадження у справі Судом, серед іншого, досліджуються підстави, на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так скаржник помилково ототожнює перевірку підстав касаційного оскарження з наданням оцінки письмовим доказам зібраним у справі. Перевіряючи підстави касаційного оскарження, за якими буде відкрито касаційне провадження, Судом також перевіряється подібність правовідносин при застосування правових висновків Верховного Суду, оскільки це визначено ч. 4 ст. 328 КАС України та безпосередньо впливатиме у подальшому на вирішення питання по суті.

Отже, доводи заявника зводяться до незгоди з ухвалами Верховного Суду від 24 грудня 2025 року та від 28 січня 2025 року про повернення касаційних скарг.

Проте, згідно з положеннями частини четвертої статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, такі доводи заявника зводяться до власної інтерпретації норм КАС України, та не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу та не можуть свідчити про необ`єктивність судді Соколова В. М. під час розгляду цієї справи.

У той же час Верховний Суд наголошує, що не можуть бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проаналізувавши доводи, наведені позивачем у заяві про відвід судді Соколова В. М, доходжу висновку, що заява ОСОБА_1 не містить будь-яких об`єктивних доказів та доводів, які б підтверджували наявність обставин, що обґрунтовано викликають сумнів у неупередженості або необ`єктивності судді, зокрема таких, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію».

При цьому інші підстави, передбачені статтями 36, 37 КАС України, які б унеможливлювали участь у розгляді справи судді Соколова В. М. і викликали необхідність його відводу, відсутні.

З урахуванням зазначеного, заява ОСОБА_1 про відвід судді Соколова В. М. не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 39, 40 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Соколова В. М. від розгляду справи № 380/9956/24 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії, стягнення шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська