Справа № 260/3405/25
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2026-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2026 рокум. Ужгород№ 260/3405/25

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Пішта І.І.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача Шпуганич В.П.,

представник відповідача Олексій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (вул. Ференца Ракоці, буд.13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 21.04.2025 № 1100 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 (жетон 0167058), у вигляді звільнення зі служби в поліції;

2) визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 21.04.2025 № 60 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби капітана поліції ОСОБА_1 (0167058), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, з 21 квітня 2025 року;

3) поновити ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області, у званні капітана поліції, з 22 квітня 2025 року;

4) стягнути з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 22 квітня 2025 року по день поновлення, із утриманням із цієї суми обов`язкових податків та зборів;

5) допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУ НП в Закарпатській областа, та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ ГУНП в Закарпатській області від 21.04.2025 р. за №60 о/с «По особовому складу» та Наказ ГУНП в Закарпатській області від 21.04.2025 р. за №1100 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області» в частині, що стосується ОСОБА_1 , є необґрунтованими (з невірно встановленими обставинами), безпідставними, винесеними з порушенням прав (право надати пояснення, право на адвоката), протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Вказує, що на момент видачі оскаржуваних наказів позивач був несудимим і до кримінальної відповідальності не був притягнутий, тому інформація викладена у висновку службового розслідування є неправдивою, а службове розслідування здійснено з порушенням вимог Закону України «Про дисциплінарний статут Національної поліції України» та Порядку проведення службових розслідувань у національній поліції України. В оскаржуваному наказі від 21.04.2025 за №1100 за фактом «підроблення особистих підписів» внесених у ЄРДР за ст.366 КК України вирок суду відсутній і вина позивача на даний час у вчиненні кримінальних правопорушень (правопорушення) не встановлена. Крім того, позивачу не надано можливість надати письмові пояснення, при тому що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні до 29.04.2025 року. Позивач вважає, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади є найсуворішим дисциплінарним стягненням. Таке дисциплінарне стягнення повинно застосовуватись за дисциплінарні проступки, у зв`язку з якими наступили тяжкі наслідки. Тобто, має бути співмірність тяжкості вчиненого проступку та обраного виду дисциплінарного стягнення. Вказане слугує підставою для поновлення позивача на займаній до звільнення посаді та стягнення з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності винесення оскаржуваних наказів. Вказує, що в ході перевірки стану дотримання законності під час складання поліцейськими відділення поліції адміністративних матеріалів та наявності відзнятих відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів відносно правопорушників, встановлено відсутність відеозаписів до шістнадцяти адміністративних постанов, складених позивачем. Позивач всупереч вимог п. 9 ч. 1 ст. 31 та ч. 1 ст. 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» та п. 5, 6 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 фіксацію правопорушень на момент оформлення адміністративних матеріалів не здійснював. Також під час службового розслідування встановлено, що на службі ОСОБА_1 характеризуються негативно. Під час службового розслідування виявлено обставини, що обтяжують відповідальність поліцейського ОСОБА_1 , а саме: матеріали адміністративних правопорушень: постанова серії ЕГА № 1706706 від 06.03.2025 відносно гр. ОСОБА_2 та постанова серії ЕГА № 1706711 від 06.03.2025 відносно гр. ОСОБА_3 направлена до Виноградівського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання у порядку статті 308 КУпАП для стягнення із громадян (подвійного) штрафу в розмірі 102 гривні, також у позивача є діюче дисциплінарне стягнення - сувора догана, оголошена наказом ГУНП в Закарпатській області від 12.03.2025 №703. Відповідач також зазначає, що наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною для притягнення такої особи до дисциплінарної відповідальності, адже питання про дисциплінарну відповідальність вирішується за результатами проведення службового розслідування. З огляду на вказане, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.10.2025 закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили такі задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що капітан поліції ОСОБА_1 до 21.04.2025 року перебував на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №1002 від 09.04.2025 «Про призначення та організацію проведення службового розслідування» вирішено провести службове розслідування відносно ОСОБА_1 .

За результатами проведеного службового розслідування складено висновок «Про результати службового розслідування за фактами порушення службової дисципліни та законності окремими працівниками поліції Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області», згідно якого рекомендовано: за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог пункту 1, підпунктів 1, 2, 3, 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції 11 України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 9 частини 1 статті 31 та частини 1 статті 40, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 10 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, пунктів 5, 6 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, пункту 3 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 15.11.2017 № 930, пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 та наказу Національної поліції України «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» від 19.07.2022 № 507, що виразилося у грубому порушенні службової дисципліни та законності, допущенні помилок при оформленні та неналежному оформленні адміністративних матеріалів, створенні штучних показників шляхом оформлення адміністративного матеріалу по факту, що не мав місце, порушенні етичних норм поведінки поліцейського, скоєнні проступку, який дискредитує поліцію та поліцейського, а саме: допущення кримінального правопорушення (службового підроблення), дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 (0167058), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 розділу III Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнити із служби в поліції (а.с. 89-94).

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №1100 від 21.04.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП» за вчинення дисциплінарного проступку, порушення вимог пункту 1, підпунктів 1, 2, 3, 6 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 9 частини 1 статті 31 та частини 1 статті 40, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», пункту 10 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, 2 затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, пунктів 5, 6 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026, пункту 3 розділу IV Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС від 15.11.2017 № 930, пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, пункту 7 розділу IV Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893 та наказу Національної поліції України «Про заходи щодо зміцнення службової дисципліни та дотримання законності в діяльності поліції» від 19.07.2022 № 507, що виразилося у грубому порушенні службової дисципліни та законності, допущенні помилок при оформленні та неналежному оформленні адміністративних матеріалів, нездійснення відеофіксацій правопорушень, скоєними громадянами, створенні штучних показників шляхом оформлення адміністративного матеріалу по факту, що не мав місце, порушенні етичних норм поведінки поліцейського, скоєнні проступку, який дискредитує поліцію та поліцейського, а саме допущення кримінального правопорушення (службового підроблення), дільничного офіцеру поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 (0167058), відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 розділу III Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнено із служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №60 о/с від 21.04.2025 «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 (0167058), дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) з 21 квітня 2025 року.

Не погоджуючись з наказами №1100 від 21.04.2025 та №60 о/с від 21.04.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх скасування та поновлення на службі в поліції.

Вирішуючи питання щодо законності звільнення позивача зі служби в поліції, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон України «Про Національну поліцію», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За приписами частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За змістом частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

При цьому дисциплінарним проступком в розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Нормами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено у статті 19 Дисциплінарного статуту, частиною третьої якої передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення (пункт 2 частини шостої статті 19 Дисциплінарного статуту).

Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану викладено у Розділ V Дисциплінарного статуту.

Частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту передбачено, що у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Статтею 29 Дисциплінарного статуту урегульовано питання щодо особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, частиною першою якої визначено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частиною другою статті 29 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто у разі недотримання чи неналежного дотримання службової дисципліни.

Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.

Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно - щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами службового розслідування, 9 квітня 2025 року у відповідності до наказу ГУНП в Закарпатській області (далі - ГУНП) від 06.02.2024 № 355, членами постійно діючої мобільної групи управління головної інспекції ГУНП області здійснено виїзд до відділення 2 поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області (далі - ВНП №1 Берегівського РУП, відділення поліції) з метою реалізації заходів з контролю за станом службової діяльності структурних підрозділів на окремих напрямах.

Так, в ході перевірки стану дотримання законності під час складання поліцейськими відділення поліції адміністративних матеріалів та наявності відзнятих відеозаписів з нагрудних відеореєстраторів відносно правопорушників, встановлено відсутність відеозаписів до шістнадцяти адміністративних постанов.

Зокрема, усі 16 адміністративних постанов, а саме: постанови серії ЕГА № 1718097 від 18.03.2025, ЕГА № 1704195 від 03.03.2025, ЕГА 1720589 від 21.03.2025, ЕГА № 1718111 від 18.03.2025, ЕГА № 1718105 від 18.03.2025, ЕГА № 1706711 від 06.03.2025, ЕГА № 1728673 від 29.03.2025, ЕГА № 1706627 від 06.03.2025, ЕГА № 1712509, від 12.03.2025, ЕГА № 1704196 від 03.03.2025, ЕГА № 1704202 від 03.03.2025, ЕГА № 1704201 від 03.03.2025, ЕГА № 1706706 від 06.03.2025, ЕГА № 1709748 від 09.03.2025, ЕНА № 4403495 від 01.04.2025, ЕГА № 1731577 від 01.04.2025 складені дільничним офіцером поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_1 .

Разом із тим, за результатами додаткового вивчення працівниками мобільної групи УГІ ГУНП змісту заповнених реквізитів адміністративних матеріалів установлено, що у відповідних графах: «Примірник постанови отримав» та «Підпис про ознайомлення правопорушника» постанови за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 175-1 КУпАП серії ЕГА № 1718097, винесеної капітаном поліції А. Дайменцевим від 18.03.2025 відносно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проставлені правопорушником особисті підписи, візуально відрізняються.

За результатами зворотного зв`язку із громадянином ОСОБА_4 в ході службового розслідування було з`ясовано, що підписи в адміністративній постанові серії ЕГА № 1718097 від 18 березня 2025 року йому не належать.

Аналогічні факти щодо не проставляння особистого підпису в адміністративній постанові від 03.03.2025 серії ЕГА №1704195 за статтею 175-1 КУпАП, винесених ОСОБА_1 , членами мобільної групи УГІ ГУНП отримано за результатами встановленого зворотного зв`язку із громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого складалася зазначена вище адміністративна постанова.

З огляду на вказані обставини, працівниками мобільної групи УГІ ГУНП 09 квітня 2025 року складений рапорт, який зареєстровано в ІП ЄО цього ж відокремленого підрозділу поліції за № 3243, органом досудового розслідування відомості за даним фактом внесені до ЄРДР за попередньою правовою кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 366 КК України (КП №0000260 від 09.04.2025).

Дисциплінарною комісією в ході вивчення відеофайлів з боді камери поліцейського, встановлено відсутність відеозаписів на портативному відеореєстраторі за винесеними адміністративними постановами, а саме: постанова серії ЕГА № 1718091, постанова серії ЕГА № 1704195, постанова серії ЕГА № 1720589, постанова серії ЕГА № 1718105, постанова серії ЕГА № 1718111, постанова серії ЕГА № 1706711, постанова серії ЕГА № 1728673, постанова серії ЕГА № 1706627, постанова серії ЕГА N 1712509, постанова серії ЕГА N 1704196, постанова серії ЕГА N 1704202, постанова серії ЕГА № 1704201, постанова серії ЕГА № 1706706, постанова серії ЕГА № 1709748, постанова серії ЕГА № 1718097, постанова серії ЕГА № 1704195, постанова серії ЕГА № 1731577.

При цьому під час службового розслідування встановлено, що відповідно до акту внутрішнього переміщення основних засобів ОСОБА_1 отримав для службового користування нагрудний відеореєстратор (боді-камеру) S-EYE S64 Gb інвентарний № 6/1 (акт № 40108913 від 01.07.2024).

16.04.2025 в ході перевірки стану дотримання законності під час складання поліцейськими перевіреного підрозділу поліції адміністративних матеріалів відносно правопорушників встановлено, що ОСОБА_1 відносно мешканця АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , винесено постанову серії ЕГА № 1706706 від 06.03.2025 за вчинення останнім адміністративного правопорушень, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 175-1 КУпАП.

Разом з цим за результатами більш предметного дослідження дисциплінарною комісією ГУНП змісту заповнених реквізитів зазначеного вище документу установлено, що у відповідній графі постанови ЕГА № 1706706 проставлені правопорушником ОСОБА_2 особистий підпис візуально відрізняється.

За результатами встановленого зворотного зв`язку з ОСОБА_2 було з`ясовано, що підписи в адміністративній постанові ЕГА № 1706706 від 06 березня 2025 року йому не належать.

Окрім цього, ОСОБА_1 06.03.2025 було винесено постанову серії ЕГА № 1706711 за частиною 1 статті 175 прим. 1 КУпАП відносно мешканця АДРЕСА_4 , гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак, попередньою перевіркою встановлено, що за вказаною адресою гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживає. Під час ретельної перевірки бази ІТС ІПНП вказана особа із зазначеною датою народження ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), не числиться, що свідчить про неякісну перевірку відомостей поліцейським Дайменцевим А.Г. або про їх фальсифікацію.

Враховуючи вищенаведене, 16.04.2025 поліцейськими УГІ ГУНП за виявленими недоліками було складено рапорт та зареєстровано в ЄО відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП за № 3524.

17.04.2025 слідчим відділом відділення поліції № 1 Берегівського РВП вищезазначені відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000280 за попередньою правовою кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 366 КК України.

Таким чином, відповідачем достовірно встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимог п. 9 ч. 1 ст. 31 та ч. 1 ст. 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» та п. 5, 6 розділу 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 фіксацію правопорушень на момент оформлення вищевказаних адміністративних матеріалів не здійснював.

Крім того, судом враховано, що відповідно до висновку службового розслідування на службі позивач характеризується негативно (службова характеристика міститься в матеріалах службового розслідування та бралася до уваги при прийнятті рішення).

Так, в ході службового розслідування виявлено обставини, що обтяжують відповідальність позивача, а саме те, що матеріали адміністративних правопорушень: постанова серії ЕГА № 1706706 від 06.03.2025 відносно гр. ОСОБА_2 та постанова серії ЕГА № 1706711 від 06.03.2025 відносно гр. ОСОБА_3 направлені до Виноградівського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання у порядку статті 308 КУпАП для стягнення із громадян (подвійного) штрафу в розмірі 102 гривні.

Також у позивача є діюче дисциплінарне стягнення, а саме «сувора догана», оголошена наказом ГУНП в Закарпатській області від 12.03.2025 №703.

З урахуванням викладеного, враховуючи характер вчиненого порушення та службову характеристику позивача, суд погоджується з доводами відповідача про те, що приймаючи рішення щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції відповідач діяв обґрунтовано.

Суд відхиляє посилання позивача на відсутність судового рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, оскільки підставою для звільнення позивача стала реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»), а не набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»).

Суд звертає увагу, що набрання законної сили судовим рішенням про притягнення особи до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення є окремою підставою для звільнення особи зі служби. В спірному випадку, як вже зазначалося, звільнення позивача відбулось за порушення службової дисципліни, вина у скоєнні проступку встановлюється у визначеному законом порядку, а тому посилання позивача на відсутність судового рішення у кримінальній справі та у зв`язку з цим незаконність його звільнення, є безпідставним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.02.2024 у справі №260/5566/22.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач порушив його право на захист, гарантоване частиною першою статті 18 Дисциплінарного Статуту, оскільки не надав можливість надати пояснення, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 10.03.2025 надано пояснення у ході службового розслідування, при цьому відповідачем роз`яснено, що в даті пояснень міститься технічна описка.

Позивач, в свою чергу, у судовому засіданні підтвердив, що був опитаний в ході даного службового розслідування.

Приписами частини першої статті 18 Дисциплінарного статуту встановлено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Як убачається з матеріалів справи, під час проведення службового розслідування, позивач реалізував право на надання письмових пояснень стосовно тих порушень службової дисципліни, які встановлені службовим розслідуванням.

Тобто, в спірному випадку, позивач був обізнаний про проведення щодо нього службового розслідування та фактів, які кваліфікувалися дисциплінарною комісією як вчинення ним дисциплінарного проступку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність порушення відповідачем частини першої статті 18 Дисциплінарного статуту.

За змістом позовної заяви позивач не погоджується із застосуванням до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.

З цього приводу суд вказує, що Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2023 року у справі № 420/14443/22 вказав, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №806/647/15, від 21 січня 2021 року у справі № 826/4681/18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/1578/2020, від 09 лютого 2022 року у справі № 160/12290/20 та ін.) обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Верховний Суд також зазначив, що Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Національну поліцію» та «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2123-IX Дисциплінарний статут доповнено розділом V такого змісту: «Особливості проведення службового розслідування в період дії воєнного стану». Вказані зміни набрали чинності 01 травня 2022 року.

Верховний Суд зауважив, що згідно з частиною першою статті 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 29 Дисциплінарного статуту).

Проаналізувавши зміст частини другої статті 29 Дисциплінарного статуту, яка розміщена у розділі V, Верховний Суд констатував, що вона встановлює правило, відповідно до якого за вчинення поліцейським кожного наступного дисциплінарного проступку неможливо застосувати таке саме або менш суворе дисциплінарне стягнення, якщо це прямо не передбачено цією нормою. Іншими словами, згадана норма визначає, що дисциплінарне стягнення накладається в порядку зростання, а не застосовується послідовно.

Тож, у зазначеній постанові Верховний Суд підсумував, що повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.

Оцінюючи аргументи позивача про те, що він на день видання оскаржуваних наказів перебував на лікарняному суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 21 Дисциплінарного статуту перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

За змістом статті 22 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Отже, враховуючи вимоги наведених норм, перебування поліцейського на лікарняному не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Враховуючи наведене, оскаржуваний наказ ГУНП в Закарпатській області №1100 від 21.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції прийнятий у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Порядку проведення службового розслідування, затвердженого наказом МВС №893 від 07.11.2018, а тому посилання позивача на порушення відповідачем Дисциплінарного статуту Національної поліції України та порушенням права позивача є безпідставними та не обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 21.04.2025 № 60 о/с «По особовому складу» щодо звільнення зі служби ОСОБА_1 з 21 квітня 2025 року, суд вказує наступне.

Суд враховує, що оскаржуваним наказом позивача звільнено 21 квітня 2025 року, тобто у період, коли він був тимчасово непрацездатним згідно з медичним висновком про тимчасову непрацездатність №КР2В-47НЗ-5Е79-МЕКВ від 19 квітня 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 з 19 квітня 2025 року до 29 квітня 2025 року перебував у стані тимчасової непрацездатності, а також відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність №8836-СР82-НМ27-Х6ХХ від 10 квітня 2025 року з 10 квітня 2025 року до 18 квітня 2025 року.

За приписами частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті).

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року №6-р(II)/2019 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України.

Конституційний Суд України зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів. Положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини та не суперечать Конституції України.

Отже, звільнення позивача у період тимчасової непрацездатності свідчить про порушення гарантій, передбачених трудовим законодавством.

Приписами частини першої статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові від 15 вересня 2020 року в справі №205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що в разі порушення гарантії, встановленої частиною третьою статті 40 КЗпП України, негативні наслідки необхідно усувати шляхом зміни дати звільнення позивача, визначивши датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності (відпустки).

Відповідну позицію неодноразово висловлював і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13 листопада 2019 року в справі №545/1151/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №522/3410/15-ц, від 29 січня 2020 року в справі №320/7991/16, від 11 червня 2020 року в справі №481/1043/17, від 08 липня 2020 року в справі №752/11686/18, від 22 грудня 2020 року в справі №127/33517/18, від 03 лютого 2021 року в справі №752/1880/19, від 28 липня 2021 року в справі №305/335/20, від 19 серпня 2021 року в справі №300/1126/19, від 08 вересня 2021 року в справі №265/5327/20 та від 04 жовтня 2024 року у справі №560/16056/21.

Відтак, враховуючи, що оскаржуваний наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №60 о/с від 21.04.2025 в частині підстави звільнення позивача є правомірним, проте ним звільнено позивача 21.04.2025 року, тобто у період його тимчасової непрацездатності, порушення прав позивача, а саме: звільнення його у день тимчасової непрацездатності, може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності.

Під час судового розгляду судом встановлено, що кінцевою датою закінчення періоду непрацездатності ОСОБА_1 , є 29 квітня 2025 року, отже, слід змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: з 21 квітня 2025 року на 30 квітня 2025 року (перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності).

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Виходячи зі змісту частини першої статті 235 КЗпП України, оплата вимушеного прогулу має місце у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою.

Системний аналіз і тлумачення приписів статті 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. При цьому причиною виникнення вимушеного прогулу може стати звільнення без законної підстави, що перешкоджає виконанню працівником трудової функції, обумовленої трудовим договором, неправильне формулювання причини звільнення у трудовій книжці чи затримка видачі з вини роботодавця трудової книжки, що перешкоджає працівникові реалізувати своє право на працю в іншого роботодавця.

Водночас пряма заборона на звільнення у період тимчасової непрацездатності, закріплена у частині третій статті 40 КЗпП України, є самостійною гарантією, яку не варто ототожнювати з підставами звільнення. Іншими словами, звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності, за наявності на те законних підстав для звільнення (як-то порушення умов трудового договору, закінчення строку трудового договору тощо), свідчить про порушення гарантії, передбаченої частиною третьою статті 40 КЗпП України, а не про відсутність законних підстав для звільнення.

Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, унаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені договором.

Таким чином, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується із певними діяннями роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03 лютого 2021 року в справі №752/1880/19, у якій зроблено висновки про те, що у випадках зміни дати звільнення відсутній склад трудового майнового правопорушення, тобто підстава і умови матеріальної відповідальності роботодавця. Причинами того, що працівник не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату, є тимчасова непрацездатність, а не винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Зміна дати звільнення не є вимушеним прогулом, за який працівникові виплачується середній заробіток, розмір якого обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

У разі зміни дати звільнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу не виплачується, а працівникові за його заявою чи за позовом до суду за період тимчасової непрацездатності виплачується допомога з тимчасової непрацездатності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2020 року в справах №461/7292/17, №761/36220/17 та від 08 вересня 2021 року в справі №265/5327/20.

З огляду на наведене, відсутні підстави для стягнення із Головного управління Національної поліції в Закарпатській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, врахувавши зазначені обставини та керуючись вимогами вказаних норм закону, суд приходить до висновку, що спір який виник між сторонами у даній справі, підлягає вирішенню шляхом зміни дати звільнення ОСОБА_1 , з урахуванням періоду його тимчасової непрацездатності. При цьому, наказ Головного управління Національної поліції в Закарпатській області №60 о/с від 21.04.2025 «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , суд вважає таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 262, 293, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (вул. Ференца Ракоці, буд.13, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Змінити дату звільнення капітана поліції ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Закарпатській області відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а саме: з 21 квітня 2025 року на 30 квітня 2025 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 09.03.2026 року.