Справа № 460/7811/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 рокуЛьвівСправа № 460/7811/24 пров. № А/857/31458/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 460/7811/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій,

суддя у І інстанції Максимчук О.О.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі також відповідач), у якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача з приводу відмови призначити позивачу пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком і виплатити різницю в розмірах пенсій;

зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 січня 2019 року з урахуванням виплачених сум.

Обґрунтовуючи свій позов, позивач зазначає про те, що з 14.09.2015 їй призначена пенсія по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), розмір якої обраховано відповідачем в розмірі 50% пенсії за віком. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону (редакція, яка чинна з 01.01.2011) за наявності у непрацюючих осіб з інвалідністю ІІ і ІІІ груп у жінок 30 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статтей 27 і 28 цього Закону. Оскільки страховий стаж на момент призначення пенсії по інвалідності становив понад 35 років, тобто був більше 30 років, відтак позивач вважає, що має право з 12 січня 2019 року на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058-IV, і тому просить суд позов задовольнити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, які полягають у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 29.03.2024 про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком обчисленої відповідно до статей 27, 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняти рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 29.03.2024 та призначити з 29.03.2024 для ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчислену відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Відповідач вважає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивачки на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на підставі ст. 33 Закону №1058-IV. Питання щодо призначення пенсії іншого виду пенсійним органом не розглядалося, оскільки позивачка із такими заявами не зверталась, а тому відповідач вважає, що ним як суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин не було допущено вчинення протиправних дій, а відтак його поведінка не призвела до порушення прав та законних інтересів позивачки.

Просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що пенсію по інвалідності ІІІ групи їй призначено 14.09.2015 (з дати встановлення інвалідності, що підтверджується наявним в матеріалах справи перерахунком пенсії позивача від 18.01.2019), вона набула статусу «непрацююча особа» 18.01.2019 року. Позивачка переконана, що з цього моменту в неї виникло право на отримання пенсії в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону. Зазначає, що її страховий стаж надає право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчисленої відповідно до статей 27, 28 вказаного Закону.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України і 14.09.2015 позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи внаслідок загального захворювання відповідно до Закону №1058-IV в розмірі визначеному ст. 33 Закону №1058-IV, а саме особам з інвалідністю ІІІ групи 50% пенсії за віком, що не заперечується сторонами.

14.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою у зв`язку зі звільненням, після чого відповідачем внесено до електронної пенсійної справи позивача відмітку "не працює", вказане підтверджується розрахунком від 18.01.2019.

29.03.2024 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила нарахувати та виплатити різницю між фактично виплаченою пенсією по інвалідності в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону №1058-IV та пенсією в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, а також надалі виплачувати пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Вказана заява розглянута відповідачем, за результатами розгляду якої відповідач листом від 30.04.2024 №5677-4359/Г-02/8-1700/24 повідомив позивача, що відповідно до ст. 33 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю ІІІ групи 50% пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону. На підставі заяви від 14.01.2019 про перерахунок пенсії у зв`язку із звільненням з роботи до електронної пенсійної справи внесено ознаку «не працює». Згідно із ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Враховуючи зазначене, для вирішення питання щодо переведення позивача на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком необхідно звернутись із заявою та документами, визначеними Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV, затвердженим постановою ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до здійсненого відповідачем розрахунку пенсії позивача від 18.01.2019 вбачається, що розмір пенсії позивача з надбавками з 01.12.2019 складає 1638,00 грн, з застосуванням 50% обчислення пенсії по інвалідності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 29.03.2024 протиправно не прийнято рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчисленої відповідно до статей 27, 28 вказаного Закону, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 29.03.2024 та прийняти рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчисленої відповідно до статей 27, 28 вказаного Закону з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом № 1058-IV.

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин 1, 2 статті 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно частини 1 статті 31 Закону №1058-IV залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Частиною 1 статті 33 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Частина 2 статті 33 Закону №1058-IV встановлює, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Відповідно до Форми РС-право за період з 01.09.1982 по 28.02.2018 страховий стаж позивача становив 35 років 5 місяців 11 днів, тобто більше 30 років станом на дату призначення пенсії по інвалідності ІІІ групи.

Як встановлено судом першої інстанції, пенсію по інвалідності ІІІ групи позивачу призначено 14.09.2015 (з дати встановлення інвалідності, що підтверджується наявним в матеріалах справи перерахунком пенсії позивача від 18.01.2019). З вказаного перерахунку вбачається, що розмір пенсії позивача з надбавками з 01.12.2019 складає 1638,00 грн, з застосуванням 50% обчислення пенсії по інвалідності.

14.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою у зв`язку зі звільненням, після чого відповідачем внесено до електронної пенсійної справи позивача відмітку "не працює", вказане підтверджується розрахунком від 18.01.2019.

Частина 2 статті 33 Закону №1058-IV встановлює, що непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що позивач в заявлених вимогах просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12 січня 2019 року, проте фактично позивачка звернулась із заявою до пенсійного органу лише 29.03.2024, а тому суд апеляційної інстанції визнає право за позивачем на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, оскільки позивач є непрацюючою особою з інвалідністю III групи та страховий стаж позивача становить 35 років 5 місяців 11 днів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту отримання заяви позивача, відповідач був зобов`язаний вчинити активні дії щодо її розгляду, а саме винести відповідне рішення за результатами такого розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Зокрема, відповідно до абзацу 1 пункту 4.3 Порядку 22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Пунктом 4.7 вказаного Порядку передбачено, що орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Статтею 45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

У такому самому порядку призначається пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком, якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані на день встановлення інвалідності, і з дня виникнення такого права - якщо вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані в період після встановлення інвалідності до дня звернення за призначенням пенсії по інвалідності.

У разі коли вимоги частини другої статті 33 цього Закону виконані після призначення пенсії по інвалідності, пенсія по інвалідності в розмірі пенсії за віком призначається з дня настання такого права, якщо звернення за призначенням пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем за результатами розгляду заяви позивача від 29.03.2024 протиправно не прийнято рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчисленої відповідно до статей 27, 28 вказаного Закону, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що належним відновленням порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 29.03.2024 та прийняти рішення про призначення позивачу пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV обчисленої відповідно до статей 27, 28 вказаного Закону з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

Оскільки, сторонами не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, а тому, в силу приписів ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції такому оцінки не надає.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 460/7811/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич