Справа № 500/313/26
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

03 березня 2026 року 500/313/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 для проходження військової служби під час мобілізації та скасувати наказ про призов від 24.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо зарахування позивача до списків особового складу військової частини;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України в особі уповноважених осіб негайно звільнити ОСОБА_1 , з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Відповідно до ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 року передано адміністративну справу №500/313/26 за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Київського окружного адміністративного суду справа №500/313/26 передана до розгляду судді Парненко В.С.

27.02.2026 шляхом використання системи «Електронний суд» позивачем подано заяву про забезпечення позову у справі №500/313/26 шляхом:

- заборони ВЧ НОМЕР_1 , а також посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчиняти будь-які дії щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема здійснювати призов, переміщення, мобілізаційні заходи до військових частин та/або навчальних центрів;

- зупинення дії Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1832/МГ від 24.12.2025 року в частині, яка стосується призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що позивач набув громадянство Азербайджанської Республіки від народження за походженням від батьків громадян Азербайджанської Республіки, паспортом громадянина України не документувався, із заявою щодо прийняття громадянства України або оформлення набуття громадянства України не звертався. Заявник вказує, що відповідно до частини 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. При цьому, 24.12.2025 року в порушення частини 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.12.2025 року №1832/МГ позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлено до Військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби. Звертається увага, що позивач не виявляв самостійного бажання проходити військову службу та нікуди не звертався для укладення контракту у добровільному порядку.

Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що без вжиття заявлених заходів забезпечення позову згідно ухвали суду, мобілізаційні заходи щодо позивача на підставі оскаржуваного наказу № 1832/МГ від 24.12.2025 року будуть завершені та будь-яке рішення у справі не поновить порушені права. Є безпосередні ризики завдання шкоди здоров`ю та життю позивача у разі направлення для участі в бойових діях, що унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, а також унеможливить ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача. Відтак вказані заходи забезпечення позову є необхідними та достатніми, а також адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Розглянувши подану заяву про забезпечення позову та дослідивши наявні матеріали справи судом встановлено наступне.

Згідно довідки Державної міграційної служби Азербайджанської Республіки від 18.02.2014 року №427, переклад якої здійснено на українську мову в перекладацькому центрі Баку 04.12.2024 року, позивач вважається громадянином Азербайджанської Республіки згідно Закону Азербайджанської Республіки «Про громадянство Азербайджанської Республіки» від 30.09.1998 року.

Відповідно довідки Управління ДМС в Тернопільській області від 08.01.2026 року позивач зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться, паспортом громадянина України не документувався, із заявою щодо прийняття громадянства України або оформлення набуття громадянства України не звертався, за даними ІП "Облік іноземців та біженців" ЄІАС УМП та обліками відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства УДМС у Тернопільській області не значиться.

Відповідно довідки Управління ДМС в Запорізькій області від 30.12.2025 року відомості про позивача щодо належності до громадянства України, звернення з питань набуття громадянства України, встановлення, оформлення належності до громадянства України, набуття громадянства України, оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон (за діючими та архівними картотеками), оформлення дозволу на постійне або тимчасове проживання в Україні та отримання тимчасової/постійної посвідки на проживання в Україні відсутні.

Згідно Військового квитка серії НОМЕР_5 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 24.12.2025 року, останній містить відомості про зарахування у запас призивною комісією позивача 23.07.2004 року, визнання придатним до військової служби позивача медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 24.12.2025 року, призов позивача за загальною мобілізацією у Збройні Сили України (СЗРУ), взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_1 24.12.2025 року та зняття з військового обліку за загальною мобілізацією (без дати).

З відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 13.01.2026 року №2842/139 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що позивач був зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на підставі оформлених документів ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_6 від 23.02.2026 року №825/3135/вз на адвокатський запит представника позивача вбачається, що за результатами розглядом скарги від 10.01.2026 представника підтверджено, що призов позивача був здійснений з порушенням норми, визначеної частиною 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Так, відповідно до пункту 17 статті 7 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» на адресу Військової частини НОМЕР_7 направлено подання від 21.01.2026 № 825/1039/вз з метою усунення порушень закону, причин і умов, що їм сприяють. Поряд з тим, на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві направлено повідомлення від 21.01.2026 № 825/1029/вз про вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 5 статті 426-1 Кримінального Кодексу України посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В матеріалах справи також наявний витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію кримінального провадження 26.02.2026 року № 0001676, згідно якого короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та направлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо застосування заходів визначених позивачем у заяві про забезпечення позову суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (пункт 1); або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (пункт 2).

Відповідно до частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено шляхом: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Таким чином, зі змісту приписів статті 150 КАС України випливає, що обов`язковими підставами для вжиття заходів забезпечення позову є обставини, за якими невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд зважає на обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права. На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.

Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року, №3-рн/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).

Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23.01.2014 року, №19336/04 Справа East/West Alliance Limited проти України вказав на те, що межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

Отже існування інституту забезпечення позову обумовлено потребою в ефективному юридичному захисті прав та інтересів людини. Ефективне використання інституту забезпечення позову унеможливить порушення права людини, яке, на думку останньої, є порушеним.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно до частини 6 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. У випадках, передбачених законом, іноземці та особи без громадянства (у тому числі звільнені з полону до завершення бойових дій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), які на законних підставах перебувають на території України (далі - іноземці та особи без громадянства), можуть у добровільному порядку (за контрактом) проходити військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Частиною 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З аналізу вище зазначених норм випливає, що проходження військової служби іноземцями та особами без громадянства здійснюється виключно у добровільному порядку (за контрактом), натомість у разі наявності у особи статусу громадянина України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач був призваний на військову службу за мобілізацією в особливий період ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Водночас, суд звертає увагу позивача, що мобілізаційні заходи щодо призову його на військову є завершеними, оскільки останній зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 на підставі оформлених документів ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому набув статусу військовослужбовця.

Відтак, забезпечення позову в обраний у заяві спосіб шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 , а також посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювати призов та мобілізаційні заходи щодо позивача є не можливим, з огляду на те, що такі мобілізаційні заходи вже відбулись, а застосування таких заходів, в тому числі зупинення дії наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1832/МГ від 24.12.2025 року в частині, яка стосується призову на позивача військову службу під час мобілізації, не призведе до можливого не направлення його для участі в бойових діях під час проходження військової служби, на що посилається позивач.

Разом з цим, стосовно заборони Військовій частині НОМЕР_1 здійснювати переміщення позивача до військових частин та/або навчальних центрів, суд зазначає, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці відповідно пункту 10 частини 3 статті 151 КАС України.

При вирішення питання щодо забезпечення позову суд враховує обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову та метою їх застосування.

Водночас обрані позивачем заходи є такими, що не підлягають застосування з огляду на викладе вище.

Варто зауважити, що питання правомірності дій відповідачів щодо призову позивача на військову службу та зарахування його до списків особового складу військової частини є предметом вирішення спору по суті заявленої позовної заяви. На цій стадії процесу суд не вправі надавати оцінку правомірності дій/бездіяльності відповідачів.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття визначених у заяві відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153 155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Парненко В.С.