Справа № 280/5690/25
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2026 року м. Дніпросправа № 280/5690/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі № 280/5690/25 та на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі № 280/5690/25
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Військової частини НОМЕР_1 визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

21.06.2025р. ОСОБА_1 за допомогою поштового зв`язку звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 02.07.2025р.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2025р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/5690/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно не розглядає його рапорт щодо звільнення, оскільки батько його дружини є інвалідом I групи та потребує постійного стороннього догляду, тому просив: - визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у нерозгляді рапорту і незвільненні військовослужбовця з військової служби за ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу по мобілізації (за контрактом) під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні рідного батька своєї дружини особи з інвалідністю 1-ої групи; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути, з урахуванням висновків суду, рапорт військовослужбовця та звільнити його зі служби із Збройних Сил України в запас з підстав, визначених ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу по мобілізації (за контрактом) під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні особи з інвалідністю - одинокого батька своєї дружини - інваліда 1 -ої групи загального захворювання; - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 зробити відповідний розрахунок заборгованості грошового утримання (заробітної плати) військовослужбовця станом на день його звільнення з військової служби і перераховувати на рахунок, в т.ч. і створену заборгованість з дня подачі рапорту по день його звільнення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі №280/5690/25 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для надання відповіді на відзив відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі №280/5690/25 позовну заяву задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у не розгляді рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 24.03.2025р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 24.03.2025р.; в іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду та ухвалою суду, 06.11.2025р. за допомогою поштового зв`язку подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 13.11.2025р.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 17.11.2025р. у справі №280/5690/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. та на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі №280/5690/25 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/5690/25.

Матеріали адміністративної справи №280/5690/25 надійшли до суду апеляційної інстанції 18.12.2025р.

Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2025р. справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 03.02.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення та ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 , позивач у справі, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України на посаді командира відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частини) від 01 березня 2025 року № 65 «уважати таким, що: …Перебуваючи у відрядженні були відсутні під час перевірки наявності особового складу:

командир відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення молодшого сержанта ОСОБА_2 (Г-180039), 01 березня 2025 року.

Зняти з усіх видів забезпечення з 01 березня 2025 року».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частини) від 14 березня 2025 року № 80, у зв`язку із відсутністю на службі понад 10 діб, позивач виведений у розпорядження командира військової частини.

24.03.2025р. позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із рапортом про звільнення зі служби на підставі пп. «г» п. 1 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку із наявності у дружини позивача батька, особи з інвалідністю І групи, який потребує постійного догляду, за відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

В обґрунтування рапорту зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за батьком дружини, який є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного догляду у зв`язку із відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Проте рапорт про звільнення з військової служби розглянутий не був, рішення командиром військової частини за результатами розгляду рапорту не прийнято.

Саме дії відповідача в частині бездіяльності, що полягає у не розгляді рапорту про звільнення позивача з військової служби стали підставою для звернення позивача до суду із цим адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами 2-4 ст.2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до статті 40 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі: призначення на посаду і звільнення з неї; присвоєння військового звання; вручення нагороди; відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.

Виходячи з наведених правових норм, за своєю суттю самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікування є порушенням військової дисципліни.

При цьому, самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, стихійне лихо чи інші надзвичайні події та обставини, які підтверджені відповідними документами.

Таким чином, не вважається самовільним залишення військової частини за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування військової частини, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.

Відсутність у командира відомостей (доказів) про причини залишення чи нез`явлення військовослужбовця зобов`язує командира доповісти про такий факт своє командування та повідомити відповідний орган досудового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частини) від 01 березня 2025 року № 65 уважати таким, що: «уважати таким, що … перебуваючи у відрядженні були відсутні під час перевірки наявності особового складу:

командир відділення 2-го взводу оперативного призначення 1-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення молодшого сержанта ОСОБА_2 (Г-180039), 01 березня 2025 року.

Зняти з усіх видів забезпечення з 01 березня 2025 року».

Згідно частин 2, 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (зі змінами) та з метою визначення порядку й умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії України, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (далі - Інструкція № 200).

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Інструкції № 200, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, незалежно від причини залишення виплата грошового забезпечення припиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Про припинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частини) від 01 березня 2025 року № 65, ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, отже підстави для нарахування та виплати йому грошового забезпечення починаючи з 01.03.2025 року відсутні.

У зв`язку із чим позовні вимоги в частині перерахунку та виплати його грошового забезпечення судом першої інстанції правомірно визнано такими, що не підлягають задоволенню .

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні вимог в частині перерахунку та виплати його грошового забезпечення, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у даній справі в цій частині відсутні.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 15.10.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги позивача на ухвалу суду першої інстанції від 15.10.2025р. у цій справі, якою у задоволенні заяви про поновлення строку для надання відповіді на відзив відмовлено, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Враховуючи, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали зазначив про дотримання позивачем строків подання відповіді на відзив та фактично прийняв цей документ до розгляду, колегія суддів вважає, що відмова у поновленні строку за відсутністю факту його пропуску не обмежує процесуальні права позивача, а тому відсутні підстави для скасування такої ухвали суду.

Враховуючи, що апеляційним судом під час розгляду цієї справи не було встановлено порушень чи неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б потягли за собою скасування чи зміну оскаржуваної судового рішення, колегія суддів вважає необхідним ухвалу першої інстанції від 15.10.2025р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, а також до помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі №280/5690/25 залишити без змін.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.10.2025р. у справі №280/5690/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 06.03.2026р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов