Справа № 303/841/26
Суддя: Полянчук Б. І.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/841/26
Провадження № 2-а/303/15/26
УХВАЛА

02 березня 2026 року м. Мукачево

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Полянчук Б.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови.

Одночасно з позовною заявою подав до суду клопотання про поновлення йому строку для оскарження постанови, в якому зазначив, що підставою для винесення оскаржуваної постанови була інформація про позбавлення його права керування транспортними засобами рішенням суду від 26.12.2023, яке базувалося на діях поліції 01.09.2023, законність яких оскаржувалася в окремому провадженні. Постановою Звягельського міськрайонного суду від 07.11.2025 встановлено, що дії поліції не містили складу правопорушення і провадження закрито. Таким чином, правова підставі для постанови №746027 від 13.08.2025 була усунута. Очікування набуття законної сили цього рішення до 07.11.2025 об`єктивно унеможливило складання обґрунтованого позову раніше, оскільки без нього будь-яке оскарження було б не повним. Крім того, наявні об`єктивні, непереборні обставини, що перешкоджали зверненню до суду після 07.11.2025. Незважаючи на юридичні підстави, які з`явилися, він фізично та фактично був позбавлений можливості негайно підготувати та подати позов у період з серпня по листопад 2025 року, оскільки у серпні-вересні 2025 року на полігоні під час служби в ЗСУ зазнав важкого перелому п`яткової кістки, що потребувало гіпсу, лікування та реабілітації. Фізичний біль, обмеження рухомості та необхідність відвідувати медичні заклади серйозно ускладнювали зайняття юридичними питаннями. Після травми він продовжував службу. Перебування на полігоні, виконання наказів, обмежений доступ до Інтернету та відсутність спокійних умов для роботи з документами унеможливлювали підготовку кваліфікованого позову. 02.01.2026 перебуваючи на лікуванні в реабілітаційному відділенні через погіршення стану здоров`я він зазнав повторного перелому кисті, що знову прикувало його до ліжка та потребувало додаткового лікування. Ці обставини в сукупності створили дійсну істотну перешкоду, про яку йдеться в практиці Верховного Суду. Як військовослужбовець він був зосереджений на виконанні обов`язків та лікуванні, що не залежало від його волі. Як тільки його стан здоров`я дозволив, він негайно вжив заходів і 14.11.2025 подав перший позов та клопотання про поновлення строку. Після отримання ухвали суду від 08.01.2026 про залишення позову без руху, він 12.01.2026 подав виправлену позовну заяву та нове детальне клопотання, де надав повний перелік об`єктивних причин та докази на їх підтвердження. Однак, ухвалою від 21.01.2026 суддя формально повернув позов посилаючись на іншу формальну підставу, а саме порушення правил об`єднання вимог, не зачіпаючи по суті викладені ним поважні причини пропуску строку. Його активна позиція підтверджується тим, що він паралельно боровся за свої права в суміжній справі, що призвело до її закриття 07.11.2025, а також ретельно та в строк виконував всі вказівки суду щодо усунення недоліків позову. Просив визнати поважними причини пропуску десятиденного строку для оскарження постанови про адміністративне правопорушення №746027 від 13.08.2025. Поновити вказаний процесуальний строк. Прийняти до розгляду по суті його позовну заяву про визнання незаконною та скасування зазначеної постанови.

Особа, яка заявляє клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст. 73, 74 КАС України докази на підтвердження того, що наведені нею обставини дійсно перешкоджали їй вчасно скористатись наданим їй правом звернення до суду.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

У відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Зазначених вище висновків дійшла ВП ВС у своїй постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22.

Відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів позовної заяви встановлено, що оскаржувана постанова у справі про адміністративні правопорушення серія ДПА18 №746027 прийнята 13.08.2025, а її копію позивач отримав у день її постановлення 13.082025, про що свідчить його підпис на оскаржуваній постанові.

Таким чином, виходячи з положень ст. 122, 123, 124, ч. 2 ст. 286 КАС України при оскарженні постанови від 13.08.2025 позивач мав право на звернення з позовом до суду протягом десяти днів з дня ухвалення оскаржуваного рішення, а саме до 25.08.2025, тому необхідно встановити наявність поважних причин на оскарження постанови саме до 25.08.2025.

Але звертаючись з позовом до суду позивач жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку на звернення з адміністративним позовом до суду саме в цей період.

Посилання на неможливість звернення з позовом до суду в зв`язку з необхідністю прийняття рішення у справі №285/4093/25 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яка перебувала на розгляді судді Звягельського міськрайонного суду Житомирської області жодним чином не пов`язана з правом та можливістю оскарження постанови у справі про адміністративні правопорушення серія ДПА18 №746027 від 13.08.2025 про вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки вони хоч і скоєні в один день, але мають різний склад правопорушення і прийняття рішення у справі №285/4093/25 жодним чином не впливає на можливість оскарження постанови серія ДПА18 №746027 від 13.08.2025.

Посилання позивача на поважність причин пропуску строку звернення з позовом до суду у зв`язку з отримання ним травми 01.09.2025, перебування у відпустці з 05.09.2025 по 03.11.2025, а також на лікуванні з 29.12.2025 не виключають його можливість звернення до суду самостійно або через представника. Тим більше, позивач у період з 05.09.2025 по 03.11.2025 перебував у відпустці в с. Зняцево Закарпатської області, а не за місцем служби в м. Житомирі, що свідчить про його здатність за станом здоров`я переміщуватися на значні відстані і його захворювання не пов`язано з дотриманням постільного режиму.

Надані позивачем: заява-пояснення від 12.01.2026, довідки старших бойових медиків від 24.08 та 21.08 не можуть підтверджувати зазначені позивачем обставини поважності причин пропуску строку, оскільки перша викладена зі слів самого позивача, а тому є його особистою думкою і повинна підтверджуватися належними доказами, другі не містять року видачі, тому неможливо встановити чи стосуються вони спірного періоду.

Крім того, позивач посилається на поважність причин пропуску строку, оскільки ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду йому безпідставно повернули позовну заяву, але вважаю необхідним звернути увагу позивача на ту обставину, що вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку суд позбавлений можливості давати оцінку правильності рішення суду, оскільки воно заінтересованою особою не оскаржено, набрало законної сили і обставини, які в ньому викладені вважаються встановленими.

Таким чином, надані позивачем докази жодним чином не підтверджують поважність причини пропуску строку на звернення з позовом до суду.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

Звертаю увагу, що неможливість вчинити певні процесуальні дії підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Однак, доказів такої неможливості позивачем не надано, як і не підтверджено відсутності можливості звернутись до суду з належним чином оформленою позовною заявою у встановлені процесуальним законом строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.

Вважаю, що за таких обставин позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків, оскільки зазначені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду є неповажними, так як не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами.

Крім того,позовна заява не відповідає вимога ст. 160, 161 КАС України.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач зазначив в якості відповідача Головне управління національної поліції в Житомирській області, однак зазначена особа не є належним відповідачем, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, розгляд справ про адміністративні правопорушення відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

Територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання (ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 цього Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ч. 3 ст. 288 КУпАП визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори та управління не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище правових нормах формулювань: «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП»,- вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 року у справі за №724/716/16-а,

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого виступає працівник поліції, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тоді як належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана постанова.

Також позивачем не зазначено докази, що підтверджують вказані в позовній заяві обставини, оскільки до позову фактично не долучено оскаржувану постанову. Так, долучена до позову постанова виготовлена в такій якості, що викладені в ній обставини правопорушення неможливо прочитати.

Також відсутнє у позовній заяві зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, позивачем у порушення вимог ст. 161 КАС України до позовної заяви не долучено документ про сплату судового збору в належному розмірі.

Так, звертаючись у лютому 2025 року до суду з позовом позивач долучив до позовної заяви квитанцію про сплату судового збору в розмірі 605,60 грн., але з 01.01.2026 розмір судового збору за зверненням з позовом до суду при оскарженні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності складає 665,60 грн.

За таких обставин позивачу необхідно доплатити 60 грн. судового збору за наступними реквізитами банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір: отримувач коштів: ГУК у Зак. обл/Мукачівська тг/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37975895; код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0007383; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір; призначення платежу «судовий збір за позовом (ПІБ чи найменування), Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вважаю, що за таких обставин позовну заяву слід залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 160-161,169,243,248,256 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволення клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Житомирській області про визнання незаконною та скасування постанови - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позову щодо недодержання вимог, встановлених статтями 160, 161КАС України протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали і роз`яснити, що інакше позовна заява вважатиметься неподаною і підлягає поверненню.

Повідомити позивача про його право протягом десяти днів з дня вручення ухвали вказати інші підстави для поновлення строку на звернення з позовом до суду та надати докази, які їх підтверджують і роз`яснити, що якщо вказані ним підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, то позовна заява буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу включається до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя