Справа № 500/7061/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/7061/25

09 березня 2026 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника - адвоката Сабатюк Наталію Петрівну, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . За приписами статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини, зокрема у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Позивач зазначає, що його матір ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АВ №1060617.

За твердженням позивача, інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення не мають можливості забезпечити постійний сторонній догляд за матір`ю позивача, у зв`язку з чим останній звернувся до відповідача з рапортом про звільнення з військової служби, проте отримав відмову.

Вважаючи протиправною відмову у задоволенні рапорту про звільнення з військової службу з підстав необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.12.2025 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку звернення до суду та доказами поважності причин такого пропуску.

17.12.2025 представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка містить клопотання про поновлення строку звернення до суду з зазначенням причин його пропуску.

Ухвалою суду від 22.12.2025 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено судовий розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово. Встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

05.01.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Військова частина НОМЕР_1 заперечує проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідач зазначає, що згідно вимог статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» обов`язковими умовами для звільнення з військової служби з наведених позивачем підстав є: наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи; потреба у постійному догляді такої особи; відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Відповідач зазначає, що вказані обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами.

Оскільки за наслідком розгляду рапорту позивача про звільнення його з військової служби у зв`язку з потребою здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 було встановлено наявність інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, окрім позивача, тому у задоволенні вимог останнього було відмовлено.

Посилаючись на правомірність своїх дій з наведених вище підстав, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Додаткового відповідачем повідомлено, що з 23.11.2025 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та переміщено до нового місця служби для виконання службових обов`язків у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 .

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, який проходить військову службу у складі Збройних Сил України.

Матір`ю ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №1060617. (а.с.15, 19)

Рішенням виконавчого комітета Великогаївської сільської ради №60 від 28.03.2024 затверджено висновок опікунської ради виконавчого комітету Великогаївської сільської ради та призначено ОСОБА_1 піклувальником над ОСОБА_2 . (а.с.17)

Згідно висновку №514 від 11.04.2025 про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. (а.с.20)

22.09.2025 позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 з рапортом, у якому посилаючись на необхідність здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та відсутність інших членів сім`ї, які б могли здійснювати такий догляд, просив звільнити його з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До вказаного рапорту позивачем додано наступні документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 (серія НОМЕР_3 ), копія довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1060617 від 10.01.2018, копія висновку ЛКК №514 від 11.04.2025, копія витягу з рішення виконавчого комітету Великогаївської сільської ради №60 від 28.03.2024 про призначення ОСОБА_1 піклувальником ОСОБА_2 , копія паспорта та посвідки особи (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , копія акту обстеження сімейно-майнового стану від 15.05.2025.

Листом від 19.10.2025 №2665/2150 командир Військової частини НОМЕР_1 повідомив позивача, що за результатами перевірки його сімейного стану комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 складено акт, згідно відомостей якого підтверджено наявність іншої особи першого ступеня споріднення - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є громадянкою Республіки Польща. Відповідачем зазначено, що сам по собі факт іноземного громадянства та проживання за кордоном не позбавляє особу обов`язків щодо своїх батьків, які визначені Сімейним кодексом України, не може однозначно свідчити про неможливість їх виконання. На підставі викладеного відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби. (а.с.11)

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні з військової служби з зазначених позивачем підстав, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до частини другої цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною третьою цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України»:

особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Окремо суд наголошує, що в умовах воєнного стану при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII. При цьому суд враховує, що у статтю 26 Закону №2232-XII неодноразово вносились зміни за час введення воєнного стану.

Так зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024, що набули чинності з 18.05.2024, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану:

«через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)».

В свою чергу у частину 12 статті 26 Закону №2232-XII, у редакції чинній на момент подання позивачем рапорту від 22.09.2025, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» №4170-IX від 19.12.2024, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року, також внесено зміни та абзац 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII викладено в такій редакції:

«необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170).

Так, пунктом 5 додатку 19 до Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, зокрема, у разі:

«необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я:», а саме:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

З матеріалів справи слідує, що позивачем згідно з підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 до рапорту про звільнення з військової служби від 22.09.2025 подано такі документи: копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 (серія НОМЕР_3 ), копія довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №1060617 від 10.01.2018, копія висновку ЛКК №514 від 11.04.2025, копія витягу з рішення виконавчого комітету Великогаївської сільської ради №60 від 28.03.2024 про призначення ОСОБА_1 піклувальником ОСОБА_2 , копія паспорта та посвідки особи (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) ОСОБА_4 , копія акту обстеження сімейно-майнового стану від 15.05.2025.

Відповідачем не заперечено та не спростовано долучення позивачем до рапорту вказаного переліку документів.

Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає, що позивач, реалізуючи визначене нормами чинного законодавства право на звільнення з військової служби, звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду.

Зі змісту статті 26 Закону №2232-XII висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 не заперечуються і не спростовуються обставини того, що позивач є сином ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІI групи. Також не є предметом спору у даній справі питання, чи потребує ОСОБА_2 постійного догляду.

Спірним у даній справі є питання наявності/відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, крім позивача, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю, яка цього потребує.

Також суд враховує, що предметом спору є відмова Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту позивача, оформлена листом від 19.10.2025 №2665/2150, а тому обставини щодо зміни позивачем місця служби не впливають на спірні правовідносини у межах предмету доказування.

Так, відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби Військова частина НОМЕР_1 посилається на обставини, встановлені актом перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 від 13.10.2025, затвердженим 13.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно якого встановлено наявність у ОСОБА_2 осіб першого ступеня споріднення, а саме:

- донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені. Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

З наведеного слідує, що для ОСОБА_2 її донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою першого ступеня споріднення.

У ході розгляду справи судом не здобуто доказів того, що зазначена особа - ОСОБА_5 є такою, що потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Разом з тим, як слідує зі змісту позовної заяви, заперечуючи реальну можливість ОСОБА_5 фактично здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 позивач зазначає, що ОСОБА_6 є громадянкою Республіки Польща, проживає поза межами України, здобуває післядипломну освіту у структурному підрозділі Інституту Українознавства, що на думку позивача свідчить про відсутність у неї об`єктивної можливості здійснювати особистий та постійний догляд за своєю матір`ю. Крім того позивач зазначає, що ОСОБА_5 перебуває під медичним наглядом пізніше 10-го тижня вагітності до пологів, що об`єктивно обмежує її здатність виконувати фізично складні та тривалі доглядові функції і фактично унеможливлює забезпечення нею постійного та належного догляду за ОСОБА_2 .

Суд критично оцінює вказану позицію позивача з огляду на наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував позицію, у якій вказав, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» - означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону.

Отже, за змістом положень Закону №2232-XII та у розумінні наведеної вище позиції Верховного Суду слід вважати, що підставою вважати особу такою, що реально не може здійснювати постійний догляд за особою, що потребує постійного догляду, є наявність об`єктивних причин.

Об`єктивними причинами слід вважати непереборні обставини, що не залежать від волі особи та унеможливлюють вчинення нею тих чи інших дій, тобто виникли поза межами контролю та волевиявлення особи, реально перешкоджають реалізації її прав або виконанню обов`язків, та не можуть бути усунуті навіть при докладанні зусиль. До таких обставин, на думку суду, можуть належать епідемії, стихійні лиха, бойові дії, затримання, тримання під вартою, обмеження свободи пересування, важка хвороба, яка підтверджена документально тощо.

При цьому, обставини, які існують внаслідок особистого волевиявлення особи та можуть бути змінені за її участі, не можуть вважатись об`єктивними у розумінні закону.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінила прізвище на ОСОБА_7 внаслідок реєстрації шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. (а.с.22)

Згідно рішення керівника відділу реєстрації цивільного стану в Жешуві від 05.09.2024, ОСОБА_5 змінила ім`я на « ОСОБА_8 ». (а.с.33)

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою Республіки Польща, що підтверджується копією її паспорта НОМЕР_5 , виданого 25.09.2024. (а.с.24)

Також згідно медичної довідки від 10.07.2025, виданої спеціалізованим кабінетом лікаря ОСОБА_10 , Грабар Лена перебувала під медичним наглядом з десятого тижня вагітності до пологів. (а.с.27, зворот)

Отже, наведеними документами підтверджено обставини щодо проживання ОСОБА_5 за межами України, набуття нею громадянства Республіки Польща та перебування у стані вагітності станом на 10.07.2025.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про громадянство України» №2235-III, громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Статтею 17 Закону № 2235-III визначено, що громадянство України припиняється: 1) внаслідок виходу з громадянства України; 2) внаслідок втрати громадянства України; 3) за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Підстави для втрати громадянства України регламентовано статтею 19 Закону № 2235-III, згідно з пунктом 1 частини першої якої підставою для втрати громадянства України є, зокрема, добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття.

Чинне законодавство України не передбачає чіткої заборони подвійного громадянства. Так, подвійне (множинне) громадянство de jure в Україні не передбачене на законодавчому рівні, однак існує via facti (до прикладу, одночасне набуття дитиною за народженням громадянства України та громадянства іншої держави чи держав).

Разом з тим наявність у повнолітньої особи подвійного громадянства може стати підставою для припинення громадянства України внаслідок його втрати через її активні дії, спрямовані на набуття громадянства іншої держави, що не є позбавленням громадянства України. Можливість змінити громадянство України гарантована чинним законодавством України (частина перша статті 25 Конституції України, пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 2235-ІІІ).

Добровільне набуття повнолітнім громадянином України громадянства іншої держави / держав є підставою для втрати ним громадянства України. Водночас цей факт не є підставою для автоматичної втрати громадянства України. Юридичний факт «втрати громадянства» набуває довершеності із постановленням Президентом України відповідного указу. (пункт 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.09.2024 у справі № 990/163/23)

Отже, набуття ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ) громадянства Республіки Польща, за відсутності у матеріалах справи доказів видання Президентом України указу про припинення її громадянства України, не є підставою вважати таке громадянство припиненим та, як наслідок, відсутні підстави вважати, що на ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ) не поширюються визначені Конституцією та законами України обов`язки.

Так, згідно статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Вказані положення кореспондуються з приписами статті 26 №2232-XII, аналіз якої свідчить, що законодавець при вирішенні питання щодо звільнення військовослужбовця з військової служби вважає, що функції щодо здійснення постійного догляду за особою, яка такого потребує, можуть бути забезпечені особами першого та другого ступеня споріднення, у тому числі повнолітніми дітьми такої особи.

Таким чином, ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ), як член сім`ї першого рівня споріднення (донька), за відсутності доказів потребування нею самою постійного догляду, належить до переліку осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .

При цьому суд вважає, що обставини проживання ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ) у Республіці Польща не є тими непереборними об`єктивними обставинами, які виникли поза межами її контролю та волевиявлення, а також реально перешкоджають реалізації її прав та виконанню обов`язків, у тому числі щодо догляду за своєю матір`ю, яка такого потребує.

Суд погоджується, що проживання ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ) за межами України може створити певні незручності у ході виконання нею функції догляду за ОСОБА_2 , а також спричинити ряд побутових та життєвих змін.

Разом з тим, суд зауважує, що у даному випадку праву ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ) на свободу вибору місця проживання, організацію побуту тощо кореспондує визначений статтею 65 Конституції України обов`язок позивача, як громадянина України, здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Передбачаючи можливість військовослужбовця бути звільненим з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за одним зі своїх батьків, що мають інвалідність І або ІІ групи, законодавець визначив її як крайній захід, який може бути реалізований виключно за відсутності інших родичів, які фактично можуть здійснювати такий догляд.

У даному випадку суд вважає, що незручності, яких може зазнати ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ) внаслідок виконання нею обов`язку по здійсненню догляду за своєю матір`ю, не є такими, що переважають над обов`язком позивача щодо захисту України в умовах воєнного стану від збройної агресії російської федерації.

Посилання позивача на обставини, пов`язані з перебуванням ОСОБА_14 ( ОСОБА_12 ) у стані вагітності, як на об`єктивну неможливість здійснення догляду за своєю матір`ю, суд також вважає необґрунтованими, оскільки сам по собі стан вагітності не є тотожним стану хвороби.

При цьому доказів, крім медичної довідки про перебування ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 ) під медичним наглядом, що надає їй право на отримання допомоги при народженні дитини (а.с.27, зворот), позивачем не надано.

Також суд відхиляє доводи позивача щодо неможливості ОСОБА_16 здійснювати постійний догляд за матір`ю внаслідок перебування її на навчанні, оскільки згідно довідки про навчання на післядипломній освіті від 17.03.2025, виданій Варшавським університетом, Лена Грабар з 01.10.2024 навчається в структурному підрозділі Інститут Українознавства, навчальна програма триває лише 2 семестри. При цьому, відсутня інформація щодо форми її навчання (денна чи заочна), а також відомості щодо продовження навчання на момент виникнення спірних правовідносин. (а.с.28)

Обставини щодо призначення позивача піклувальником над ОСОБА_2 також не впливають на вирішення спірних правовідносин, оскільки підставою для прийняття такого рішення слугувала особиста заява ОСОБА_1 , при цьому питання наявності чи відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати постійний догляд, не було предметом розгляду органу опіки та піклування.

Отже, дослідивши наявні у матеріалах справи докази кожен окремо та надавши їм правову оцінку в сукупності та взаємозв`язку з нормами права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем правомірності відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з підстав наявності у особи, яка потребує догляду, інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення. Натомість, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин відсутності у таких осіб фактичної можливості здійснення догляду за особою, яка його потребує.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи, що відповідачем Військовою частиною НОМЕР_1 доведено правомірність своїх дій, а позивачем не надано доказів на підтвердження їх протиправності, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Оскільки судом відмовлено в задоволені позову, тому підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 березня 2026 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_6 );

відповідач:

- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.