Справа № 140/9046/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року ЛуцькСправа № 140/9046/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 27 червня 2025 року №14 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII); зобов`язання з 19 червня 2025 року здійснити переведення та виплату пенсії державного службовця за віком (з урахуванням виплачених сум) відповідно до Закону №889-VІІІ, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в державних органах та органах місцевого самоврядування з 14 вересня 2000 року до 23 липня 2007 року, з 01 листопада 2007 року до 31 грудня 2007 року, з 02 січня 2008 року до 13 лютого 2012 року, з 14 лютого 2012 року до 01 травня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV). Позивач 19 червня 2025 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону №889-VIII. Проте йому було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку із недостатністю стажу на посадах державної служби, так як робота в органах місцевого самоврядування відповідно до статті 14 Закону України від 07 червня 2001 року №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон №2493-III) не відноситься до посад державної служби.

Позивач не погоджується із таким рішенням та зазначає, що відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283) до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III. Крім цього вказав, що на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ позивач досяг необхідного віку та у нього наявний необхідний стаж (35 років), тому він має право на призначення пенсії в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.36-39). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ у Львівській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 19 червня 2025 року. В результаті розгляду наданих позивачем документів встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV. Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ через відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців (наявний стаж становить 09 місяців 20 днів). Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби до 04 липня 2001 року по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 на посадах державної служби не працював та не набув 20 років стажу державної служби достатнього для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №889-VІІІ.

Відповідач вважає, що його рішення є законним та підстави для скасування такого рішення відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 16 липня 2020 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що не є спірним.

19 червня 2025 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив перевести його на пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII (а.с.12), надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням (а.с.13).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Львівській області з прийняттям рішення від 27 червня 2025 року №14 про відмову у перерахунку пенсії (а.с.17). Таке рішення мотивоване тим, що відповідно до частини третьої статті 3 Закону №889-VІІІ дія цього закону не поширюється на посадових осіб місцевого самоврядування; час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби до 04 липня 2001 року по дату набуття чинності Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Заявник працював в органах місцевого самоврядування з 14 вересня 2000 року, стаж державної служби складає 00 років, 09 місяців, 20 днів.

Незгода позивача із відмовою у переведенні його із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ).

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XI установлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Правове регулювання пенсійного забезпечення державних службовців з 01 травня 2016 року з дати набрання чинності Законом №889-VIII зазнало змін. Відповідно до статті 90 Закону №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так згідно з пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Водночас для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Отже, з наведеного випливає, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17, від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.

З огляду на наведене вище правове регулювання спірних правовідносин суд зауважує, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посадах до 01 травня 2016 року. Стаж, набутий після 01 травня 2016 року на посадах державної служби, зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру відповідно до Закону №1058-IV.

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 зазначив, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01 травня 2016 року, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Такі висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 травня 2024 року у справі №500/1404/23.

Із рішення відповідача від 27 червня 2025 року №14 слідує, що єдиною підставою для відмови позивачу у переході з пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком на підставі Закону №889-VIII є відсутність стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби - стаж державної служби становить 00 років 09 місяців 20 днів. При цьому відповідач не врахував період роботи позивача в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року у зв`язку із прийняттям Закону №2493-III.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.19-28) ОСОБА_1 працював на таких посадах (у межах спірного періоду):

14 вересня 2000 року прийнятий на посаду спеціаліста по Радехівській сільській раді відділу земельних ресурсів. Присвоєно 15 ранг державного службовця. Прийнято присягу державного службовця;

19 жовтня 2001 року присвоєно 14 ранг VІІ категорії державного службовця;

02 червня 2003 року переведений на посаду спеціаліста відділу земельних ресурсів;

01 квітня 2004 року присвоєно 13 ранг VІІ категорії державного службовця;

23 липня 2007 року звільнений з посади спеціаліста відділу земельних ресурсів;

з 07 липня 2007 року по 01 листопада 2007 року перебував на обліку в центрі зайнятості, отримував виплату по безробіттю;

01 липня 2007 року прийнятий на посаду землевпорядника Радехівської сільської ради;

31 грудня 2007 року звільнений з посаду землевпорядника Радехівської сільської ради;

02 січня 2008 року прийнятий за конкурсом на посаду спеціаліста ІІ категорії землевпорядника сільської ради; прийнято присягу посадової особи місцевого самоврядування; присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

13 лютого 2012 року звільнений з посади;

14 лютого 2012 року призначено на посаду спеціаліста ІІ категорії землевпорядника на 0,8 ставки Радехівської сільської ради згідно з протоколом іспиту від 13 лютого 2012 року №1.

Тут же наявний запис проте, що 19 травня 2007 року Радехівську сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Вишнівської сільської ради; 02 січня 2018 року ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста відділу з питань земельних ресурсів кадастру та екологічної безпеки по переведенню з посади ІІ категорії землевпорядника.

З огляду на мотиви рішення, яке оскаржуєються, спірним є питання наявності у позивача відповідного стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, з урахуванням роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 04 липня 2001 року по 01 травня 2016 року.

04 липня 2001 року набрав чинності Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (Закон №2493-III).

Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Статтею 25 Закону №3723-ХІІ, на яку є посилання у пунктах 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, визначені класифікація посад державних службовців з першої по сьому категорію, інших прирівняних до них посад, не перелічених у цій статті, та передбачено, що віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в цьому випадку слід керуватись Порядком №283 та додатком до нього (діяли до 01 травня 2016 року), за змістом пункту 2 якого до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до приписів статей 2-3 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету; посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Згідно зі статтею 14 Закону №2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад, зокрема, шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувався до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця лише по 04 липня 2001 року (до набрання чинності Законом №2493-III) є необґрунтованими, а тому період проходження служби в органах місцевого самоврядування має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Таким чином, періоди роботи позивача за період з 04 липня 2001 року по 23 липня 2007 року, з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 02 січня 2008 року по 13 лютого 2012 року, з 14 лютого 2012 року по 30 квітня 2016 року на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону №2493-III, підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Приймаючи рішення, ГУ ПФУ у Львівській області необґрунтовано дійшло висновку, що станом на 01 травня 2016 року позивач не працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії державного службовця.

Для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» крім наявності спеціального стажу - понад 10 років державної служби станом на 01 травня 2016 року і ОСОБА_1 обіймав посаду на вказану дату, виконуються й інші умови: щодо віку (станом на дату звернення позивач досяг 64 років) та страхового стажу (станом на 31 січня 2025 року становить 49 років 14 днів). У зв`язку із цим необґрунтованою є відмова відповідача у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що у відповідача ГУ ПФУ у Львівській області не було фактичних та правових підстав для незарахування до стажу державної служби позивача періодів роботи на посадах в органах місцевого самоврядування після 04 липня 2001 року та відмови у зв`язку із цим у переведенні його на інший вид пенсії.

Також судом враховано, що за приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зі змінами) після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки рішеннями ГУ ПФУ у Львівській області позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії (за наявності умов для реалізації права на одержання пенсії державного службовця згідно із пунктом 10 розділу ХІ Закону №889-VIII та відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ), то позовні вимоги належить задовольнити частково у спосіб визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 27 червня 2025 року №14 та зобов`язання відповідача перевести ОСОБА_1 з 19 червня 2025 року (з часу звернення із заявою) на пенсію за віком відповідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди його роботи з 04 липня 2001 року по 23 липня 2007 року, з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 02 січня 2008 року по 13 лютого 2012 року, з 14 лютого 2012 року по 30 квітня 2016 року, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 968,96 грн. Сплата судового збору позивачем підтверджується платіжною інструкцією від 13 серпня 2025 року №0.0..1 (а.с.5). При цьому суд зауважує, що хоч позовні і задоволено частково, судові витрати підлягають відшкодуванню виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог немайнового характеру.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вулиця Митрополита Андрея, будинок 10, ідентифікаційний код юридичної особи 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 27 червня 2025 року №14.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 19 червня 2025 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 04 липня 2001 року по 23 липня 2007 року, з 01 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 02 січня 2008 року по 13 лютого 2012 року, з 14 лютого 2012 року по 30 квітня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області судові витрати у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк