Справа № 420/530/26
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/530/26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Софронкова Надія Олександрівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморського об`єднання управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 20.12.2025 в частині визначення стажу судді як 29 років, 4 місяця та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області визначити ОСОБА_1 стаж судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення ВРП від 22.05.2025 № 1094/о/15-25;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області встановити ОСОБА_1 з 01.01.2026 довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, рішенням Вищої ради правосуддя №1094/0/15-25 від 22.05.2025 позивачка була звільнена з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та у вказаному рішенні визначено, що стаж роботи ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді становить 29 років 4 місяців 13 днів та окрім стажу роботи на посаді судді до стажу, що дає ОСОБА_1 право на відставку, додатково підлягають зарахуванню: половина стажу навчання за денною формою - 2 роки, 4 місяці, 26 днів, стаж роботи на посаді старшого помічника прокурора 4 роки, 29 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки, а всього - 37 років 10 місяців 7 днів. За результатом розгляду поданих позивачкою документів органом Пенсійного фонду було прийнято рішення №88 від 20.12.2025, яким призначене з 01.01.2026 довічне грошове утримання судді у відставці, при цьому стаж судді визначений 29 років та 4 місяця та розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначений як 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, що за позицією позивача є протиправним, оскільки стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) виключно Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру. З посиланням на те, що визначення відповідачем в рішенні № 88 від 20.12.2025 стажу ОСОБА_1 як 29 років і 4 місяця суперечить рішенню Вищої ради правосуддя від 22.05.2025 право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, який встановлений статтею 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою від 19.01.2026 провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, слід обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку та з огляду на те, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота виключно на посадах, визначених Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». За позицією відповідача, такий стаж роботи позивача на посаді судді становить саме 29 років 4 місяців 13 днів, а половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі (2 роки 4 місяці 26 днів), стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки, стаж роботи на посаді старшого помічника прокурора 4 роки, 29 днів, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - зараховується до стажу і враховується тільки для виходу судді у відставку, та ніяким чином не має відношення до перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. У зв`язку з цим уважає оскаржуване рішення правомірним. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання встановити позивачу довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач зазначає, що визначення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці є виключним, дискреційним повноваженням ГУ ПФУ в Одеській області, у здійснення якого суд позбавлений можливості втручатись.

Також відповідач обґрунтовує безпідставність позовних вимог тим, що тотожні позовні вимоги вже були предметом судового розгляду Одеським окружним адміністративним судом у справі №420/23020/25, за наслідками якого ухвалено рішення від 27.10.2025 про задоволення позовних вимог.

Позивач відповіді на відзив не подавала.

Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи заяви по суті спору та докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення.

Рішення ухвалюється судом в межах строку розгляду справи з урахуванням строку перебування судді у відпустці та на лікарняному, а також з урахуванням періодів тривалої відсутності електроенергії в будівлі суду внаслідок ракетних обстрілів збройними угрупуваннями російської федерації та тривалості повітряних тривог, оголошених в м. Одесі.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, наказом начальника управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України № 3 о/с від 11.01.1996 ОСОБА_1 зараховано на посаду судді Приморського районного суду м. Одеси з 23 січня 1996 року на підставі Указу Президента України від 09.01.1996 №39/96.

Постановою Верховної Ради України від 22.02.2021 року № 2286-ІІІ ОСОБА_1 обрана на посаду судді цього суду безстроково.

Указом Президента України від 25.01.2003 року № 43/2003 позивачка переведена на роботу на посаду судді новоутвореного Приморського районного суду м. Одеси.

Постановою Верховної Ради України від 21.05.2009 № 1405-VI ОСОБА_1 обрана на посаду судді Одеського апеляційного адміністративного суду

Указом Президента України від 28.09.2018 року № 296/2018 «Про переведення суддів» ОСОБА_1 суддю Одеського апеляційного адміністративного суду переведено на посаду судді П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1094/0/15-25 від 22.05.2025 ОСОБА_1 була звільнена з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.05.2025 №39-ос/c відраховано ОСОБА_1 22 травня 2025 року з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Після звільнення з посади позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, надавши передбачені законодавством документи.

За результатом розгляду поданих позивачкою документів органом Пенсійного фонду було прийнято рішення № 88 від 02.07.2025, яким ОСОБА_1 з 23.05.2025 призначене довічне грошове утримання судді у відставці, розмір якого визначений як 68% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та з урахуванням стажу роботи на посаді судді - 29 років 4 місяці.

Не погодившись із такими розрахунком стажу судді та відсотковим розміром щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач оскаржила його до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2025 року у справі № 420/23020/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чорноморського об`єднаного управління ПФУ ГУПФУ в Одеській області №88 від 02.07.2025 року в частині визначення ОСОБА_1 стажу судді як 29 років 4 місяці та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області визначити ОСОБА_1 стаж судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення ВРП від 22.05.2025 року № 1094/о/15-25.

Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області встановити ОСОБА_1 з 23.05.2025 року довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

03.12.2025 позивач звернулась до ГУПФУ в Одеській області із заявою про переведення на інший вид пенсії, в якій зазначила прохання призначити їй щомісячне довічне грошове утримання.

Надалі Чорноморським об`єднаним управлінням ПФУ ГУПФУ в Одеській області прийнято рішення №88 від 20.12.2025, яким позивачу перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, визначивши його у розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді та з урахуванням стажу роботи на посаді судді 29 років 4 місяця.

Уважаючи це рішення протиправним в частині визначення стажу судді як 29 років 4 місяця та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернулась до суду із цим позовом.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із частиною 1 статті 142 Закону № 1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина 2 статті 142 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 цього ж Закону встановлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина 2 статті 137 Закону № 1402-VIII).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12.07.2018 №2509-VIII, який набрав чинності 05.08.2018, стаття 137 Закону №1402-VIII доповнена частиною 2, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У постанові від 08 листопада 2021 року у справі № 580/492/21 Верховний Суд, аналізуючи вищезазначені положення законодавства, дійшов висновку, що обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно із частинами першою, четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату і 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку; до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Стаття 1 зазначеного Указу втратила чинність на підставі Указу Президента України №248/2008 від 20.03.2008, вже після набуття позивачем стажу роботи на посаді судді більше 10 років, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 за №865 (в редакції, чинній до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 №1097) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Невключення цього стажу до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформульованими у постановах від 30.03.2023 у справі № 280/2167/21, від 28.08.2023 у справі №360/6255/21.

Частиною 2 статті 137 Закону № 1402-VIII установлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Отже, частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; ця норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.

Правовий висновок з цього питання викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18, в якій, зокрема, зазначено, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 зазначила, що внесені до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

На час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно з частиною четвертою статті 43 Закону № 2862-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів»») до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах … прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Роз`яснення поняття «прокурор» наведено у статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XІІ «Про прокуратуру».

Зокрема, під поняттям «прокурор» у статті 8, частині четвертій статті 9, частинах першій - третій статті 12, частині першій статті 20, статтях 34-36, 44, 45, частинах першій, четвертій і шостій статті 46, частині першій статті 47, статті 48, частинах першій - четвертій статті 49, статтях 50 і 55 цього Закону слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Верховний Суд у постановах, зокрема, від 30 жовтня 2019 року у справі №677/1482/17, від 18 лютого 2025 року у справі №580/11104/23 виклав правові висновки про те, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

За таких обставин період роботи позивача на вказаних посадах зараховується до стажу роботи на посаді прокурора, а отже і до стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 1977 року по 26 червня 1982 (4 роки 9 місяців 25 днів) навчалась за денною формою в Одеському державному університеті імені І.І. Мечникова за спеціальністю «Правознавство» та здобула кваліфікацію юриста.

Як видно із записів трудової книжки, ОСОБА_1 після здобуття вищої юридичної освіти 26 червня 1982 року до призначення суддею 09 січня 1996 року обіймала наступні посади: члена Одеської обласної колегії адвокатів з 16 серпня 1982 року по 08 грудня 1991 року (09 років 03 місяці 22 дні); старшого помічника прокурора з нагляду за дотриманням законів про права неповнолітніх Одеської транспортної прокуратури з 09 грудня 1991 року по 08 січня 1996 року (4 роки 29 днів).

З урахуванням викладеного та з огляду на приписи абзацу 2 статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 №584/95 й абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, частини 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII, до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню половина строку навчання за денною формою 02 роки 04 місяці 26 днів, період роботи у сфері права після здобуття вищої юридичної освіти 02 роки та період роботи на посаді старшого помічника прокурора 04 роки 29 днів.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на звільнення у відставку, становить 37 років 10 місяців 10 днів.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 30.05.2019 у справі №308/13559/16-а та від 06.02.2020 у справі №751/11477/16-а зазначив, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Позивача звільнено з посади судді у зв`язку з відставкою рішенням Вищої ради правосуддя №1094/0/15-25 від 22.05.2025 і саме цим рішенням було встановлено, що стаж роботи ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді становить 29 років 4 місяців 13 днів та окрім стажу роботи на посаді судді до стажу, що дає ОСОБА_1 право на відставку, додатково підлягають зарахуванню: половина стажу навчання за денною формою - 2 роки, 4 місяці, 26 днів, стаж роботи на посаді старшого помічника прокурора 4 роки, 29 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого була визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки, а всього - 37 років 10 місяців 7 днів.

Тобто, обрахунок стажу, здійснений в зазначеному рішенні Вищою радою правосуддя, який є незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, є важливим аспектом, який в подальшому застосовується, зокрема, для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру відповідним компетентним органом.

Це рішення в частині обчислення стажу має виняткове преюдиційне значення для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Тому орган Пенсійного фонду не наділений повноваженнями переглядати, змінювати на власний розсуд здійснений Вищою радою правосуддя розрахунок стажу роботи на посаді судді або інакше тлумачити наведене Вищою радою правосуддя у відповідному рішенні правозастосування.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України від 17.02.2022 № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» принципами адміністративної процедури є, зокрема, верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності.

Принципи адміністративної процедури, визначені цим Законом, поширюються також на адміністративну діяльність адміністративних органів, що не вимагає прийняття адміністративних актів (частина 2 статті 4 Закону № 2073-IX).

Зміст принципу законності викладений у статті 6 зазначеного Закону, у частині четвертій якої визначений припис про те, що висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Статтею 87 Закону України від 17.02.2022 № 2073-IX «Про адміністративну процедуру» визначені умови правомірності адміністративного акта, відповідно до яких адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.

Протиправним є адміністративний акт, який, зокрема, не відповідає принципам адміністративної процедури (пункт 4 частини 2 статті 87 Закону № 2073-IX).

У спірному випадку ГУ ПФУ в Одеській області не врахувало жодного з правових висновків Верховного Суду щодо застосування вищенаведених норм права, а відтак оскаржене рішення №88 від 20.12.2025 в частині визначення стажу роботи позивача на посаді судді як 29 років та 4 місяця не відповідає такому принципу адміністративної процедури як законність та суперечить чинному нормативному регулюванню спірних правовідносин, й тому є протиправним.

Оскільки відповідачем протиправно не враховано стаж роботи позивача на посаді судді в повному обсязі відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №1094/0/15-25 від 22.05.2025, то це потягло неправильне визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання - 68 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, той час як його розмір згідно із приписами частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII повинен становити 84 % суддівської винагороди (50 + 17х2 = 84).

Тому і в цій частині оскаржене рішення відповідача є протиправним.

Наслідком протиправності оскарженого рішення є покладення на відповідача обов`язку зарахувати позивачу стаж роботи на посаді судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 22.05.2025 року № 1094/о/15-25 та встановити їй з 01.01.2026 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає доводи відповідача про те, покладення на нього обов`язку визначити позивачу стаж роботи суддею у відповідності до рішення ВРП від 22.05.2025 № 1094/о/15-25 та встановити довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є втручанням у дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки у спірному випадку визначення стажу роботи особи на посаді судді взагалі не відноситься до повноважень будь-якого органу Пенсійного фонду.

Відповідач обтяжений безальтернативним обов`язком врахувати той стаж, який визначений рішенням Вищої ради правосуддя і відповідно до нього обрахувати відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Також суд не враховує доводи відповідача про тотожність підстави, предмету позову та складу учасників цієї справи та у справі №420/23020/25.

Суд зазначає, що предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підстави адміністративного позову це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем і відповідачем спірних правовідносин. Тому для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин і фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У цій справі та справі №420/23020/25 не збігаються предмет позову (рішення Чорноморського об`єднання управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 20.12.2025 та рішення Чорноморського об`єднаного управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 02.07.2025, різні часові періоди порушеного права) та частково підстави позову.

Тому відсутні підстави для застосування правових наслідків дії законної сили судового рішення, ухваленого у справі №420/23020/25.

Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статей 139, 143 КАС України та з урахуванням понесених позивачем витрат із сплати судового збору в сумі 1 331,20 грн згідно із платіжним документом № 9241-4846-2983-9247 від 07.01.2026.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-263 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморського об`єднання управління ПФУ Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №88 від 20.12.2025 в частині визначення ОСОБА_1 стажу роботи на посаді судді як 29 років 4 місяці та в частині визначеного розміру щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 68 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на посаді судді як 37 років 10 місяців 7 днів у відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 22.05.2025 року № 1094/о/15-25 та встановити ОСОБА_1 з 01.01.2026 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84 відсотка суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Позивач (стягувач) - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач (боржник) - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, Одеська область, місто Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Суддя А.С. Пекний