Справа № 130/420/26
Суддя: Шепель К. А.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

05.03.2026 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області Костянтин Шепель,

розглянувши матеріали адміністративного позову ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації, в порядку статті 283-2 Кодексу адміністративного судочинства України,

у с т а н о в и в :

11 лютого 2026 року до суду надходить адміністративний позов ІНФОРМАЦІЯ_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації ОСОБА_1 , в порядку статті 283-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 17 лютого 2026 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення зазначених в ухвалі недоліків десять днів з дня отримання ухвали суду.

Позивачем не в повній мірі виконані рекомендації суду та вимоги статті 283-2 Кодексу адміністративного судочинства України, що є підставою для повернення позовної заяви та доданих до неї документів.

Як убачається з ухвали суду від 17 лютого 2026 року, позивачу необхідно було усунути ряд недоліків, щоб за своїм змістом адміністративний позов відповідав вимогам частини другої статті 283-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі надати докази сплати судового збору.

26 лютого 2026 року на виконання ухвали суду позивачем надано позовну заяву в новій редакції та ряд документів та заяву, в якій вказано, що на відсутність у позивача власних коштів, з огляду на бюджетний статус установи, а також виключною важливістю позову для забезпечення оборони держави в умовах воєнного стану, а також на вчинення активних дій, спрямованих на забезпечення сплати судового збору.

Суд звертає увагу, що сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

При цьому, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Посилання позивача на відсутність грошових коштів щодо сплати судового збору не може бути поважною причиною невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяв без руху у відведений судом строк, оскільки позивач є суб`єктом владних повноважень, що здійснює свою діяльність на професійній основі, а тому неухильне виконання останнім своїх службових обов`язків, зокрема, в частині дотримання вимог процесуального закону щодо оформлення позовної заяви у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України (форма і зміст), в тому числі щодо оплати судового збору, не повинно ставитись в залежність внутрішніх питань роботи, оскільки вказані обставини є виключно проблемою внутрішньої організації роботи останнього.

Судом враховується, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених 169 Кодексу адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не забезпечив оскарження у встановленому законом порядку рішення суду першої інстанції, відносини стають стабільними із набранням законної сили рішенням суду.

Суд наголошує на тому, що відсутність грошових коштів не може вважатися поважною причиною несплати судового збору при подачі позову до суду.

Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 січня 2021 року у справі № 500/2544/19.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки зазначені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху недоліки у визначений строк не усунуті, то дану заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

При цьому суд роз`яснює, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами під час мобілізації, в порядку статті 283-2 Кодексу адміністративного судочинства України - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ