Справа № 580/14390/25
Суддя: Віталіна ГАЙДАШ
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року справа № 580/14390/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гайдаш В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до державної установи ««Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-18152 від 21.07.2025;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200000,00 грн.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 20.01.2026 подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в аналогічній за предметом справі №360/660/25.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про зупинення провадження у справі №580/14390/25 відмовлено.

29.01.2026 ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 200000,00 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 29.01.2026 залишено без руху. Встановлено позивачеві строк для усунення недоліків вказаної заяви тривалістю п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

05.02.2026 позивач усунув недоліки позовної заяви, надавши до суду докази сплати судового збору.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 16.02.2026 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог від 28.01.2026 (вх. № 4732/26 від 29.01.2026).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" від 21.07.2025 № ЦО-18152. За доводами позивача, його не було викликано на засідання, на якому було переглянуто питання щодо встановлення йому інвалідності, уповноваженим на те органом, та у встановленому законом порядку, крім того позивач зазначає, що він на період проведення засідання був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а тому з`явитися на огляд не мав можливості. Позивач вважає свої права порушеними, оскільки дії відповідача 1 призвели до призупинення виплати пенсії, у звязку з цим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Представник відповідача подав до суду відзив, у якому зазначає, що за результатами проведеного аналізу медико-експертної справи позивача було встановлено, що ЕК розглянула надану медичну документацію і прийшла до висновку, що рішення про встановлення другої (ІІ) групи інвалідності, безтерміново, - є необґрунтованим. За результатами проведеного аналізу медико-експертної справи позивача було встановлено, що згідно наданої медико-експертної документації, враховуючі дані консультацій профільних спеціалістів, при оцінюванні функціональних порушень та ступеню обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 мають місце незначні патологічні зміни з боку ендокринної, серцево - судинної, нервової систем, які не відповідають критеріям встановлення жодної групи інвалідності та не дають підстави визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 22.11.2019 (Постанова КМУ № 1317 від 03.12.2009). Твердження позивача про проведення відповідачем перевірки без достатніх на те правових підстав, тобто за відсутності у нього належного документа, на підставі якого ініційовано проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо встановлення ОСОБА_1 , II групи інвалідності, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується належними доказами, наданими відповідачем. Представник відповідача зазначив, що під час прийняття рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому у задоволені позову просить відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що згідно матеріалів пенсійної справи, позивачу з 22.11.2019 призначено пенсію по інвалідності 2-ї групи загального захворювання на підставі виписки із акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 46884. У зв`язку із надходженням до Головного управління витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії від 21.07.2025 № ЦО 18152 щодо невстановлення групи інвалідності, виплату пенсії призупинено із 21.08.2025. Крім того, зазначають, що прийняття рішення органами Пенсійного фонду України про призначення/припинення виплати пенсії по інвалідності є похідним від наявності/відсутності у особи інвалідності, підтвердженої органами медикосоціальної експертизи та результатами оцінювання повсякденного функціонування особи. Представниця просить врахувати пояснення викладені у відзиві при розгляді справи.

Позивач подав заперечення на відзиви відповідача та третьої особи, вважає викладені аргументи у поданих відзивах такими, що не відповідають чинному законодавству, зазначає, що обрав ефективний спосіб захисту, а відповідачем не дотримано принцип належного урядування під час прийняття спірного рішення з огляду на порушення процедури його ухвалення.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

Міжрайонною МСЕК № 2 відповідно до довідки серії 12 ААБ № 468884 від 22.11.2019 ОСОБА_1 встановлено статус особи з інвалідністю ІІ групи безтерміново.

Листом начальника відділу кадрової роботи та державної служби Черкаської обласної прокуратури від 21.04.2025 №07-399 вих-25 ОСОБА_1 скеровано повідомлення виконувача обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури Голинського Я.О. Вказаним повідомленням останній зобов`язував ОСОБА_1 прибути до 29.05.2025 у ДУ «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем» для проходження повторного стаціонарного обстеження в умовах медичного закладу.

13.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час загальної мобілізації та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 №145 зараховано до списків особового складу частини.

Як зазначає позивач, про вказаний факт негайно повідомив орган, який через прокуратуру області викликав його у ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медикосоціальних проблем» - Черкаську обласну прокуратуру.

На підставі наказу виконувача обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури від 13.05.2025 №172к ОСОБА_1 увільнено з 13.05.2025 від виконання обов`язків прокурора Смілянської окружної прокуратури у зв`язку із вступом на військову службу за призовом під час загальної мобілізації на особливий період.

Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи від 21.07.2025 № ЦО-18152 скасоване попереднє рішення Міжрайонної МСЕК № 2 м. Черкаси від 22.11.2019 №468884 про встановлення ОСОБА_1 II групи інвалідності загального захворювання безтерміново. Цим же рішенням інвалідність не встановлена з 22.11.2019.

Обгрунтування рішення експертної команди Центру оцінювання функціонального стану особи полягає в тому, що команда за результатами розгляду скарги вивчила медико - експертну документацію та прийшла до висновку, що II група інвалідності, загальне захворювання, безтерміново встановлено необгрунтовано. При оцінюванні функціональних порушень та ступеню обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 мають місце незначні патологічні зміни з боку ендокринної, серцево - судинної, нервової систем, які не відповідають критеріям встановлення жодної групи інвалідності та не дають підстави визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 22.11.2019 (Постанова КМУ № 1317 від 03.12.2009).

Рішення ЦОФСО від 21.07.2025 № ЦО-18152 позивач вважає протиправним, безпідставним та незаконним, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Статтею 46 Конституції України регламентовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Відповідно до частини 1 статті 2 зазначеного закону особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону №875/ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону №875-ХІІ встановлено, що законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2015 №2961-ІV (далі Закон №2961-ІV).

Абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону №2961-ІV встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Особа з інвалідністю - повнолітня особа зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Нормами статті 7 Закону №2961-IV (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) встановлено, що залежно від ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування особи, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленої наявністю анатомічних дефектів та захворювань, при яких група інвалідності встановлюється без строку повторного оцінювання, а також особам з інвалідністю, у яких строк повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування особи) (безстроково). Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії встановлення інвалідності затверджуються Кабінетом Міністрів України з обов`язковим проведенням консультацій з громадськістю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317 на підставі якого 31.01.2025 прийнято оскаржуване рішення).

Відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.

Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Міські та районні комісії утворюються з розрахунку одна комісія на 100 тис. чоловік віком 18 років і старше, міжрайонні - у районах і містах з кількістю населення менш як 100 тис. чоловік.

МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.

Відповідно до пункту 13 Положення №1317 Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ: здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи; розробляє комплексні заходи щодо профілактики і зниження рівня інвалідності, а також удосконалення порядку проведення реабілітації осіб з інвалідністю; проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями і в разі потреби скасовує їх; узагальнює та аналізує випадки необґрунтованого прийняття рішень обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними комісіями та направлення осіб лікарсько-консультативними комісіями на огляд до комісій для встановлення інвалідності; повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми; проводить у складних випадках огляд хворих та осіб з інвалідністю за направленнями обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи; надає консультаційну допомогу фахівцям з питань проведення медико-соціальної експертизи та обласним, Київській та Севастопольській центральним міським комісіям; направляє в особливо складних випадках осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова; на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил; забезпечує здійснення обміну інформацією з питань, пов`язаних з організацією проведення медико-соціальної експертизи, відповідно до наказу МОЗ про покладення обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ; впроваджує у практику роботи комісій наукові принципи і методи, розроблені науково-дослідними інститутами, готує пропозиції щодо вдосконалення медико-соціальної експертизи, узагальнює і поширює передовий досвід роботи; бере участь в акредитації обласних, Київського та Севастопольського міських центрів (бюро) медико-соціальної експертизи та атестації лікарів, які входять до складу комісій, вживає заходів до підвищення їх кваліфікації; проводить разом з профспілковими та громадськими організаціями осіб з інвалідністю конференції, наради, семінари з питань профілактики інвалідності, реабілітації та адаптації осіб з інвалідністю; бере участь у здійсненні заходів щодо профілактики інвалідності.

З аналізу пункту 13 Положення №1317 вбачається, що на Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ покладено повноваження перевірки обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, центральними міськими, міськими, міжрайонними, районними медико-соціальними експертними комісіями, та їх скасування. При цьому, на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Водночас рішення про скасування попереднього рішення комісії приймається за відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи.

З матеріалів справи встановлено, що Державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України", надано до суду разом з відзивом доказ, що слугував підставою для проведення перевірки обґрунтованості рішення щодо встановлення позивачу групи інвалідності та прийняття оскаржуваного рішення, а саме лист з Офісу Генерального прокурора, лист від Державного бюро розслідування за вих. № 3187/-25/10-2-02-01-1348/25 від 31.01.2025 з додатком: постановою слідчого ДБР від 31 січня 2025 року по кримінальному провадженню № 0000923 для її виконання Центром оцінювання функціонального стану особи ДУ «УКРДЕРЖНДІМСПІ МОЗ УКРАЇНИ», щодо ОСОБА_1 , який вказаний у постанові слідчого ДБР за порядковим № 1125.

У той час як у оскаржуваному рішенні у п. 6.1. «підстава для ініціювання перевірки обґрунтованості рішення, що підлягає перевірці» не міститься будь якої інформації.

Згідно з п. 6.2. рішення «Реквізити документів, на підставі яких ініційовано перевірку обґрунтованості рішення, що підлягає перевірці дані відсутні.

Водночас, суд зазначає, що лист Державного бюро розслідувань не є процесуальним рішенням в розумінні Кримінального процесуального кодексу України, а тому у відповідача були відсутні підстави для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК на підставі вказаного листа.

Наказом Міністерства охорони здоров`я від 26.10.2024 №1809 "Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ" вирішено покласти права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ на державну установу "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (код згідно з ) з дати підписання цього наказу.

Згідно з п. 15 Положення про медико-соціальну експертизу комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Пунктом 17 Положення про медико-соціальну експертизу встановлено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до пункту 19 Положення про медико-соціальну експертизу комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Згідно з п. 20 комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.11.2011 №561 затверджено Інструкцію про встановлення груп інвалідності (далі - Інструкція).

Пунктом 1.4 Інструкції визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно з п. 1.10 Інструкції при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Таким чином, проведення медико-соціальної експертизи та прийняття рішення ЦМСЕК як і МСЕК здійснюється після повного медичного обстеження та проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії та безпосередньої особистої участі особи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 скеровано повідомлення виконувача обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури Голинського Я.О., яке містило інформацію, що виходила поза межі його компетенції та не ґрунтувалася на жодній нормі чинного законодавства. Вказаним повідомленням останній зобов`язував ОСОБА_1 прибути до 29.05.2025 до ДУ «Український державний науководослідний інститут медико-соціальних проблем» для проходження повторного стаціонарного обстеження в умовах медичного закладу.

Суд встановив, що ОСОБА_1 викликався для проведення обстежень та перевірки обгрунтованості встановлення йому групи інвалідності особою, яка не має жодного відношення як до проведення оцінки повсякденного функціонування особи, так і до розслідування кримінального провадження, про яке йдеться у наявному в матеріалах справи повідомленні.

Доказів про здійснення виклику для проведення огляду, чи повторного оцінювання функціонального стану або ж перевірку обгрунтованості прийнятого рішення саме відповідачем ОСОБА_1 не надано.

Крім того, суд зазначає, що 13.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 призвано на військову службу за призовом під час загальної мобілізації та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2025 №145 зараховано до списків особового складу частини.

На підставі наказу виконувача обов`язків керівника Черкаської обласної прокуратури від 13.05.2025 №172к ОСОБА_1 увільнено з 13.05.2025 від виконання обов`язків прокурора Смілянської окружної прокуратури у зв`язку із вступом на військову службу за призовом під час загальної мобілізації на особливий період.

Суд встановив, що оскаржуване рішення прийняте без участі позивача. Доказів проведення повного медичного обстеження позивача та проведення необхідних досліджень суду відповідачем не надано.

Крім того, відповідач не надав жодних доказів, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибуття до Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" для проведення обстеження і оцінки стану здоров`я та здійснення перевірки обгрунтованості рішень та/або переогляду шляхом проведення медико-соціальної експертизи, у звязку з чим позивач був позбавлений права у проведенні його огляду, проведення обстежень, надання відповідних документів та пояснень тощо.

Зазначене свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення від 21.07.2025 мало місце необґрунтоване та невмотивоване скасування статусу позивача як особи з інвалідністю ІІ групи, встановленої 22.11.2019 році безтерміново.

При цьому, доказів проведення повного медичного обстеження позивача на базі медичних закладів, визначених Постановою №1317, та проведення медичних досліджень, відмови від повного медичного обстеження, як і підстав проведення такого огляду Державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" суду не надано.

Зазначене свідчить про те, що Державною установою "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" при прийнятті оскаржуваного рішення порушено процедуру проведення перевірки обгрунтованості рішень та/або перегляду шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно позивача, відтак оскаржуване рішення прийнято із порушенням процедурних норм, не є обґрунтованим та пропорційним, тому підлягає скасуванню.

Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідачі під час прийняття оскаржуваних рішень та дій не діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, відтак є протиправними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) наголосив, що, зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхніх дій, мінімізують ризик помилки. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Верховний Суд в постанові від 02.12.2021 у справі №120/1859/19-а, зазначив, що Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16 квітня 2020 року №495/5105/17, постанова від 13 березня 2020 року №805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні. У постанові від 30 липня 2020 року у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду. Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя. Верховний Суд зазначає, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

У силу задоволення позовних вимог довідка серії 12 ААБ №46888 від 22.11.2019, видана міжрайонною МСЕК №2 м. Черкаси Міністерства охорони здоров`я України, залишається чинною та має виконуватися стосовно позивача як особи з інвалідністю ІІ групи, що була встановлена безстроково.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, яку позивачем оцінено у 200000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі, в тому числі, встановлений статтею 78 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.11.2019 року по справі № 818/1430/17, що враховується судом першої інстанції, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд зазначає, що самий лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки завдана моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається з позову, позивач, мотивуючи підстави стягнення моральної шкоди вказує, що він перестав отримувати пенсійні виплати з липня 2025 року по цей час, що в свою чергу завдало не тільки матеріальної, а і моральної шкоди. Через протиправні дії відповідача зазнав безпідставного втручання в його усталений ритм життя. Перебуваючи на військовій службі, позивач повинен додатково постійно думати про свавілля, яке вчинене відносно нього, докладати зусиль до відновлення попереднього стану, здійснювати пошук коштів для укладення договору з адвокатом, ініціювати звернення до суду, подавати скарги. Унаслідок вчинення указаних протиправних дій загострилися хвороби ОСОБА_1 та він постійно перебуває у пригніченому стані. Крім того змінився нормальний уклад життя позивача.

Позивачем та його представником до суду не було надано жодних доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, що виходячи зі змісту наведених правових приписів, зумовлює відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача моральних збитків, та відповідно, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 , від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18, у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 50000,00 грн представник позивача надала суду у копіях: договір про надання правової допомоги від 20.10.2025; додаткову угоду від 30.12.2025 №3 до договору про надання правової допомоги від 20.10.2025; акт виконаних робіт від 30.12.2025 до договору про надання правової допомоги від 20.10.2025; акт приймання передачі грошових коштів від 30.12.2025 відповідно до договору про надання правової допомоги від 20.10.2025; акт виконаних робіт від 30.12.2025 до договору про надання правової допомоги від 20.10.2025.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом враховано, що згідно ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, однак відповідач не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що під час прийняття додаткового рішення в даній справі в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, серед усього іншого, враховано складність предмета спору (доказування), тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та факт часткового задоволення позову, тому суд приходить до висновку, що підтверджена сума витрат у розмірі 28 000,00 грн є неспівмірною із наданою позивачу правничою допомогою.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає достатньо обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у загальній сумі 10 000,00 грн відповідачем, тому подана заява позивача підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача слід стягнути судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» МОЗ України за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії № ЦО-18152 від 21.07.2025.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (49027, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров Феодосія Макаревського, 1А, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" (49027, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пров Феодосія Макаревського, 1А, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя Віталіна ГАЙДАШ