Справа № 320/6466/25
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 року м. Київ № 320/6466/25

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виключенні житла (квартири АДРЕСА_1 ) з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути на об`єднаній житловій комісії військової частини НОМЕР_1 документи облікової справи ОСОБА_1 ; прийняти рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про надання житлового приміщення (квартири АДРЕСА_1 ) для постійного проживання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.; видати протягом трьох робочих днів з дня затвердження у встановленому законодавством порядку протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 наказ командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб ( ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.), жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання; направити до квартирно-експлуатаційного органу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області облікову справу ОСОБА_1 разом з витягом із затвердженого у встановленому законодавством порядку протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї жилого приміщення для постійного проживання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що позивач як військовослужбовець, звільнений військової служби у відставку за станом здоров`я, що забезпечений службовим житловим приміщенням, має право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Позивач зазначає, чинним законодавством України визначений чіткий алгоритм дій військової частини та об`єднаної житлової комісії при звільненні військовослужбовця з військової служби у відставку за станом здоров`я та надходженні звернення про виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, а також встановлені чіткі строки його реалізації, що передбачає обов`язок вказаних суб`єктів вчинити визначені дії, направлені на реалізацію права на житло особи, звільненої з військової служби за станом здоров`я, у зв`язку з чим Відповідач у розглядуваному випадку зобов`язаний: розглянути на об`єднаній житловій комісії військової частини НОМЕР_1 документи облікової справи ОСОБА_1 ; прийняти рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про надання житлового приміщення (квартири АДРЕСА_1 ) для постійного проживання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.; видати протягом трьох робочих днів з дня затвердження у встановленому законодавством порядку протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 наказ командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб ( ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.), жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання; направити до квартирно-експлуатаційного органу Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області облікову справу ОСОБА_1 разом з витягом із затвердженого у встановленому законодавством порядку протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї жилого приміщення для постійного проживання.

Таким чином, як вказує позивач, дії відповідача щодо відмови позивачу у виключенні житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання не відповідають вищевказаним вимогам чинного законодавства, а механізм забезпечення житлом військовослужбовців, зокрема, звільнених з військової служби у запас за станом здоров`я, у яких вислуга військової служби становить менше 20 років, шляхом виключення з числа службового жилого приміщення та забезпечення їх цим житлом для постійного проживання, є чітко та недвозначно визначеним вищезазначеними положеннями Інструкції №380.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.02.2025 відкрито провадження у справі. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ст. ст. 257-262 КАС України без повідомлення (виклику) учасників справи.

У поданому відзиві відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що гуртуються на невірному трактуванні норм матеріального права, оскільки законодавець чітко визначив перелік осіб (військовослужбовців та членів їх родин), які при завершенні військової служби набувають права на отримання у власність житла, яке вони займали на момент звільнення.

Підставою звільнення позивача у відставку є пп. «б» п. 3 ч.5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку. Як зазначає позивач, на дату звільнення його календарна вислуга років становила 9 років 3 місяці, загальна вислуга 11 років 9 місяців. Також відомо, що позивач є інвалідом ІІІ групи, що не пов`язана з захистом Батьківщини, однак пов`язана з проходженням служби, оскільки захворювання діагностовано під час служби в ЗСУ. З викладеного вбачається, що наявні обставини не підпадають під визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» перелік підстав для отримання у власність позивача службове житлове приміщення, яке він займав на період звільнення з військової служби.

Як зазначає відповідач, звільнення позивача у відставку надає право позивачу залишитись на квартирному обліку у військовій частині, але не надає права на отримання для постійного користування житловим приміщенням, яке займав позивач на дату його звільнення.

Зазначає, посилання позивача на пункт 10 розділу VII Інструкції №380, як на підставу для отримання в постійне користування службового приміщення, яке він займав на момент звільнення є необґрунтованим та таким, що протирічить Конституції України та статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з наказу Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України від 12.09.2024 №221 відповідно до пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника медичної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнено з військової служби у відставку за пунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності з 25 жовтня 2024 року, довічно, захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

ОСОБА_1 звернуся із рапортом від 17.09.2024 Командиру військової частини НОМЕР_1 , бригадному генералу ОСОБА_4 , Голові об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_5 про забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення службового житлового приміщення яке позивач утримує в АДРЕСА_2 з сім`єю у складі 3 осіб.

Також ОСОБА_1 звернуся із заявою від 20.09.2024 Голові об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_5 про забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення службового житлового приміщення яке позивач утримує в АДРЕСА_2 з сім`єю у складі 3 осіб.

Листами від 30.09.2024 №331/11184, від 01.10.2024 №331/11201 Військова частина НОМЕР_1 проінформувала, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, мають право на безоплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду, відповідно до частини восьмої статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Зазначено, що з огляду на вислугу позивача на військовій службі, яка становить 11 років 9 місяців, наразі позивач не має права на виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

ОСОБА_1 звернувся до тво Командира військової частини НОМЕР_1 із заявою від 16.10.2024, в якій просив повторно розглянути питання щодо забезпечення позивача та членів його сім`ї житловим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення з числа службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач звернувся до тво командира військової частини НОМЕР_1 , голови об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 25.10.2024, в якій просив:

- виключити квартиру АДРЕСА_1 з числа службового жилого приміщення та забезпечити ним (вказаним житловим приміщенням) для постійного проживання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб; ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.ні, донкки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.; |

- надати житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_1 для постійного проживання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н.. про що прийняти відповідне рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ;

- видати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї у складі трьох осіб: ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_2 , 1978 р.н., доньки - ОСОБА_3 , 2006 р.н., жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1 для постійного проживання.

- облікову справу ОСОБА_1 разом з витягом із затвердженого у встановленому законодавством порядку протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 про надання ОСОБА_1 разом з членами сім`ї жилого приміщення для постійного проживання направити до квартирно-експлуатаційного органу виконавчого органу Броварської міської ради Київської області.

Відповідно до витягу із Протоколу №74 засідання об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 31 жовтня 2024 року вирішено враховуючи вимоги чинного законодавства, а саме вимоги статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів У країни від 03 серпня 2006 року та пункт І розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 (зі змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1020/32472, підстави для забезпечення полковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї жилим приміщенням для постійного проживання, шляхом зміни статусу «службова» з займаної житлової площі, відсутні

Листом від 05.11.2024 №331/12775 Військова частина НОМЕР_1 проінформувала позивача, підставою для надання військовослужбовцям жилих приміщень для постійного проживання є наявність у них вислуги на військовій службі 20 років і більше, згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зазначено, у контексті частини першої статті 12 Закону не вбачається підстав для забезпечення позивача жилим приміщенням для постійного проживання.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.11.2024 №423 відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил У країни та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 за №1020/32472, а також на підставі протоколу № 74 засідання об`єднаної житлової комісії військової НОМЕР_3 від 31.10.2024, наказано оголосити пункт 12 щодо відсутності підстав надання полковнику запасу ОСОБА_1 житла для постійного проживання шляхом виключення зі складу службової площі Міністерства оборони України двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , на склад сім`ї 3 (три) особи ( він, дружина - ОСОБА_2 , 1978 р.н., донька - ОСОБА_3 , 2006 р.н.) на підставі рапорту від 28.09.2024 № 43148, відповідно до протоколу засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2024 №74.

Листом від 29.11.2024 №331/13904 Військова частина НОМЕР_1 проінформувала, що на підставі звернення позивача було прийнято рішення щодо перевірки житлових умов за адресою проживання у службовому приміщенні АДРЕСА_2 . За результатами перевірки проведеної 4 листопада 2024 року членами об`єднаної житлової комісії під керівництвом голови об`єднаної житлової комісії полковника ОСОБА_6 встановлено факт; що в даній службовій квартирі довготривалий час ніхто не проживає, що підтверджується свідченнями сусідів та показниками лічильників.

З огляду на вищенаведене, відповідно до протоколу №74 засідання об`єднаної житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2024 року, враховуючи вимоги чинного законодавства, а саме вимоги статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081 та пункту 1 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (зі змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2018 року за №1020/32472» не вбачається підстав для забезпечення жилим приміщенням для постійного проживання.

Позивач повторно звернувся із заявою від 03.12.2024 до командира Військової частини НОМЕР_1 про забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання.

Листом від 24.12.2024 №331/15038 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, підставою для надання військовослужбовцям жилих приміщень для постійного проживання є наявність у них вислуги, на військовій службі 20 років і більше, згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Разом з тим, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 № 1081 (далі - Порядок), не передбачено механізму забезпечення житлом військовослужбовців, зокрема звільнених з військової служби у запас за станом здоров`я, у яких вислуга військової служби становить менше 20 років, шляхом виключення з числа службового жилого приміщення та забезпечення їх цим житлом для постійного проживання.

Відповідно до послужного списку, військову службу в Збройних Сил України, позивач проходив в період з грудня 2020 року по вересень 2024 року.

Проінформовано, що на підставі звернення було прийнято рішення щодо перевірки житлових умов за адресою проживання у службовому приміщенні АДРЕСА_2 . За результатами перевірки проведеної 4 листопада 2024 року членами об`єднаної житлової комісії під керівництвом голови об`єднаної житлової комісії полковника ОСОБА_6 встановлено факт, що в даній службовій квартирі, довготривалий час ніхто не проживає, що підтверджується свідченнями сусідів та показниками лічильників. З огляду на вищенаведене, відповідно до протоколу №74 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2024 року не вбачається підстав для забезпечення жилим приміщенням для постійного проживання.

Незгода позивача з діями Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у забезпеченні житловим приміщенням для постійного проживання зумовила звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Визначення основних засад державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі здійснюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ) (тут і далі у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 2 Закону №2011-ХІІ, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.

Згідно частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, надається жила площа в сімейних гуртожитках. У разі відсутності таких гуртожитків їм виплачується за місцем проходження військової служби грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення.

За військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на військову службу. Такі військовослужбовці не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та зараховані на квартирний облік у військовій частині за місцем проходження служби.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках.

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Відповідно до частини восьмої статті 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, а також звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, мають право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке вони займають у будинках державного житлового фонду.

Частиною дев`ятою статті 12 Закону №2011-ХІІ встановлено, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

У разі смерті особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку на підставах, зазначених у абзаці першому цієї частини, яка відповідно до законодавства мала право на першочергове (позачергове) одержання житла, її сім`я зберігає право на одержання житла в тому самому порядку.

Системний аналіз викладених норм Закону №2011-ХІІ дає підстави для висновку, що право на безплатне одержання у приватну власність жилого приміщення, яке військовослужбовець займав у будинках державного житлового фонду, надано визначеному колу військовослужбовців, а саме:

- військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів;

- звільнені з військової служби особи, які стали особами з інвалідністю I чи II групи;

- члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби.

Поряд з цим, як встановлює абзац четвертий частини першої статті 12 Закону №2011-ХІІ, так і дублює абзац перший частини 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ норму, що жилі приміщення для постійного проживання надаються військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше.

Надання жилих приміщень для постійного проживання іншим військовослужбовцям приписами статті 12 Закону №2011-ХІІ не передбачено.

Отже, за Законом №2011-ХІІ, у редакції чинній на момент спірних правовідносин, право військовослужбовця на отримання приміщення для постійного проживання безпосередньо пов`язано з наявністю вислуги на військовій службі 20 років і більше.

З огляду на матеріали справи, позивач звільнений з військової служби за станом здоров`я (наказ від 12.09.2024 №221).

Відповідно до Витягу з протоколу №74 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31 жовтня 2024 року, розглянувши рапорт полковника запасу ОСОБА_1 , про забезпечення його та членів його сім`ї жилим приміщенням для постійного проживання шляхом зміни статусу «службова» зі займаної житлової площі за адресою: АДРЕСА_2 ., Комісія вирішила, враховуючи вимоги статті 12 Закону України «Про соціальний ї правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 та пункт 1 розділу VI Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (зі змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 рот за № 1020/32472, підстави для забезпечення полковника ОСОБА_1 та членів його сім`ї жилим приміщенням для постійного проживання, шляхом зміни статусу «службова» з займаної житлової площі, відсутні.

Вказане рішення вмотивоване тим, що на дату звільнення з військової служби ОСОБА_1 має вислугу: календарну 9 років 3 місяці, загальну 11 років 9 місяців. Підставою для надання військовослужбовцям жилих приміщень для постійного користування є наявність у них вислуги на військовій службі 20 років і більше.

Позивач не заперечує, що його вислуга років на військовій службі становить менше 20 років.

Проте, не погоджуючись з відмовою у виключенні житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, посилається на підстави звільнення за станом здоров`я, посилається на перше речення абзацу 1 частини дев`ятої статті 12 Закону №2011-ХІІ, пункт 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081 та на пункт 10 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380.

Надаючи правову оцінку таким посиланням позивача, суд зазначає таке.

Як зазначено вище, військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла (перше речення частини дев`ятої статті 12 Закону №2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. № 1081, Військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі звільнення з військової служби в запас за станом здоров`я або у разі, коли вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку із скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості їх використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі розформування військової частини - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Суд зауважує, що вказані норми регулюють саме питання перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надають право на одержання житла з державного житлового фонду, що за свою правовою суттю не прирівнюється з наданням жилого приміщення для постійного проживання. Зокрема, позивач зазначає, що перебуває на квартирному обліку, поряд з цим, відповідач не заперечує право позивача залишатися на квартирному обліку у військовій частині.

При цьому, відповідно до пункту 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Вказане кореспондується з нормами статті 12 Закону №2011-ХІІ.

Також відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пункту 10 розділу VIІ Інструкції, на який посилається позивач, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно ч. 3 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність» у разі виявлення колізії між нормативно-правовими актами різної юридичної сили пріоритет у застосуванні мають норми, що містяться у нормативно-правовому акті вищої юридичної сили.

Суд зауважує, що вказана Інструкція не змінює, доповнює, скасовує чи відміняє, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» права та пільги військовослужбовців, вказаний пункт 10 Інструкції бланкетний, відсилає до інших пунктів з метою визначення механізму (форму та алгоритму реалізації) наданих Законом прав та пільг.

Суд акцентує, що узгодженість нормативно-правових актів є складовою принципу верховенства права. Водночас, неузгодженість не може призводити до порушення основних засад верховенства права дотримання ієрархії нормативно-правових актів, правил вирішення колізій та призначення юридичної техніки.

Іншими словами, Інструкція не наділена законом таким предметом врегулювання як визначення кола осіб, які мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання. Отже, яким би чином Інструкція не визначала коло осіб, які мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання, якщо таке коло не узгоджується з нормами ст.12 Закону №2011-ХІІ, то застосуванню підлягає норма закону.

З наведених підстав суд відхиляє посилання позивача на пункту 10 розділу VIІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною першою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255, 282 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.