Справа № 600/202/26-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2026-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 березня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/202/26-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації особи без громадянства ОСОБА_1 від 26 лютого 2022 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 23 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, та шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

Так, у вказаній ухвалі судом було зазначено те, що в порушення вимог пункту 5 частини п`ятої статті 160, частин першої, четвертої та сьомої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не додано до позову (ні у примірнику для суду, ні у примірниках для відповідачів) оригіналів чи належним чином засвідчених копій оскаржуваних наказів ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу від 26 лютого 2022 року, а також наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Крім того разом з позовом не заявлено клопотання про витребування оскаржуваних у цьому позові наказів у разі відсутності таких у позивача.

Також позивачем не було дотримано вимог пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та не зазначено у позові того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того всупереч частині шостій статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем до позову не було додано заяви (клопотання) про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав пропуску цього строку та відповідних доказів.

Представником позивача подано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано клопотання про витребування доказів, в якому вона просить суд: витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_2 наказ (розпорядження) про призов ОСОБА_1 на військову службу; витребувати від військової частини НОМЕР_1 наказ №92 про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2022 року; витребувати від військової частини НОМЕР_2 наказ №40 про включення ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 від 26 лютого 2022 року.

Крім цього, до матеріалів заяви про усунення недоліків позовної заяви додано клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якого зазначено, що строк звернення до суду з цим позовом було пропущено позивачем з причин, які не залежали від його волі, та зумовлені перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня».Також зазначено, що на момент отримання мобілізаційного розпорядження про призов на військову службу ОСОБА_1 не було відомо про незаконність дій ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову його на військову службу, оскільки ОСОБА_1 є особою без громадянства і не знав, що за наявності такого статусу він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Поряд з цим позивач посилався на безперервне проходження ним військової служби, що унеможливило його дізнатись про протиправність дій відповідачів щодо протиправності призову на військову службу.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку до звернення до суду з цим позовом, представник позивача зазначила і те, що про відсутність обов`язку проходити військову службу під час мобілізації за умови відсутності відповідного контракту ОСОБА_1 дізнався у січні 2026 року, коли йому було відмовлено у проходженні військово-лікарської комісії через погіршення стану здоров`я, а в подальшому і у звільненні з військової служби. Як стверджує позивач (його представник), командуванням військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що єдиною підставою для відновлення його порушених прав є отримання рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу про призов на військову службу та виключення його зі складу військової частини.

Розглянувши вказане клопотання та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправним, на думку позивача, призовом його на військову службу під час мобілізації на підставі наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2022 року та зарахуванням його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , який згідно з твердженнями позову був прийнятий 02 квітня 2022 року.

Отже, спірні відносини стосуються прийняття позивача на публічну службу.

Водночас, як стверджується у позові, позивач отримав від ІНФОРМАЦІЯ_2 повістку про виклик та призов його на військову службу під час мобілізації 25 лютого 2022 року. В подальшому наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було примусового призвано на військову службу під час мобілізації, а 26 лютого 2022 року включено до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . Починаючи з 02 квітня 2022 року позивач перебуває в особовому складі військової частини НОМЕР_1 на підставі відповідного наказу командира військової частини НОМЕР_1 .

Наведене свідчить про те, що позивач достовірно знав (не міг не знати) про призов його на військову службу саме 26 лютого 2022 року та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 02 квітня 2022 року.

Враховуючи викладене, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом почався:

- з позовною вимогою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації з 27 лютого 2022 року (наступного дня з дати винесення зазначеного наказу);

- з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 03 квітня 2022 року (наступного дня з дати зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ).

Отже, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав:

- з позовною вимогою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації до 28 березня 2022 року (27 березня 2022 року вихідний день);

- з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 до 03 травня 2022 року.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 16 січня 2026 року (згідно відмітки на конверті, яким даний позов направлено на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду), тобто із значним пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи оцінку доводам клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, варто зазначити таке.

Положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначають момент, з якого починається перебіг строку звернення до адміністративного суду: це або момент, коли особа дізналася, або момент, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, початок перебігу строку звернення до суду визначається не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені Верховним Судом і в постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку в межах кожної конкретної справи суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Надаючи оцінку доводам клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зауважує, що в такому не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 (особисто або в порядку представництва) своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Так, посилання позивача на те, що він перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, суд оцінює критично, адже періоди лікування позивача, які згідно з матеріалами, доданими до клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, тривали з 01 липня 2022 року по 07 липня 2022 року (амбулаторне лікування) та з 15 липня 2022 року по 25 липня 2022 року і з 28 липня 2022 року по 05 вересня 2022 року, мали місце уже після завершення строків звернення до суду з цим позовом, які тривали до 28 березня 2022 року (з позовною вимогою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації) та до 03 травня 2022 року (з позовними вимогами до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ).

Водночас доказів, які свідчать про наявність виняткових, особливих і непереборних обставин об`єктивного характеру, які унеможливили або істотно ускладнили подання позовної заяви у межах строків, які тривали до 28 березня 2022 року та до 03 травня 2022 року, позивач до матеріалів клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом не надав.

Твердження позивача про те, що йому не було відомо про відсутність у нього обов`язку проходити військову службу без укладення контракту через наявність у нього статусу особи без громадянства, також не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом і неможливість його подання у встановлений законом строк.

Суд зауважує, що абзац другий статті 68 Конституції України передбачає, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно, посилання позивача (його представника) на те, що йому не було відомо про неможливість проходження ним військової служби без укладення відповідного контракту через наявність статусу особи без громадянства, не може слугувати підставою для визнання судом поважною таку причину пропуску звернення до суду.

Юридична необізнаність позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27 листопада 2018 року (справа №473/2236/17), відповідно до якої нерозуміння або незнання законодавства не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку.

Стосовно доводів представника позивача про перебування ОСОБА_1 на військовій службі, то такі обставини також не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Твердження позивача стосовно того, що про своє право не проходити військову службу без укладення контракту він дізнався лише в січні 2026 року, не змінюють момент, з якого позивач мав бути обізнаний про вчинення протиправного, на його думку, призову на військову службу під час мобілізації. Звернення ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 про направлення його на проходження військово-лікарської комісії у зв`язку із погіршенням стану здоров`я свідчить про вчинення позивачем активних дій, спрямованих на звільнення його з військової служби, лише з січня 2026 року, тобто майже через 4 роки після протиправного, на його думку, призову на військову службу під час мобілізації.

Беручи до уваги наведені вищі правові позиції Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Суд наголошує, що встановлення строків звернення до суду передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій щодо захисту своїх прав, свобод та інтересів.

Таким чином, у клопотанні про поновлення строку звернення до суду не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем у встановлений законом строк усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати у повній мірі свої процесуальні права з метою захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

Обставини, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не є такими, що пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 (особисто або в порядку представництва) права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Крім того суд зауважує, що позивачем не виконано вимог ухвали суду, якою даний позов залишено без руху, і в частині дотримання пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначення, що ОСОБА_1 не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки судом встановлено невідповідність позовної заяви вимогам статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а також визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, викладені у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, з метою надання позивачу можливості подати заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом із зазначенням інших підстав такого пропуску та надання доказів поважності причин пропуску строку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення цієї позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

2. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

3. Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії.

4. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання позовної заяви у відповідності до вимог, встановлених статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та надання доказів поважності причин його пропуску.

5. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк