Справа № 160/14319/25
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 лютого 2026 року м. Дніпросправа № 160/14319/25

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. (суддя Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/14319/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 до суду з позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення, які були прийняті 04.12.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області і якими визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період з 2020 по 2022 роки:

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0-0468-U0033698

№0 -0468-U0033698

№0-0468-U0033698

В обґрунтування позовних вимог позивач навів такі доводи:

- державна реєстрація речових прав (права власності за позивачем) на нерухоме майно на об`єкт нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 фактично відбулась 26.05.2021, тому у 2020 році позивач не був платником податку на нерухоме майно і податкове зобов`язання, яке визначено ППР №0-0468-U0033698 від 04.12.23, є протиправним;

- при обчисленні спірними ППР податкового зобов`язання контролюючим органом не було враховано податкову пільгу, передбачену підпунктом «а» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу Украхни;

- при визначенні податкового зобов`язання за 2020 рік контролюючий орган не врахував положення п. 52-5 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідно до яких об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно в період з 1 березня по 31 березня 2020 р.;

- контролюючим органом не застосована норма п.п. а, б п. 266.1.2 ст. 266 Податкового кодексу України і не враховано, що об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 належить трьом власникам, кожен з яких є платником податку, тому податкове зобов`язання мало бути нараховано пропорційно частки кожного;

- при обчисленні суми податку по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 за однаковими показниками щодо об`єкту нерухомості, але при показнику мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) періоду за 2021 рік та 2022 рік (6000 грн. та 6500 грн., відповідно) сума податкових зобов`язань повинна бути більшою за 2022 рік порівняно з 2021 роком, однак розрахунок сум ППР№0-0468-U0033698 і ППР №0-0468-U0033698 такому порядку не відповідають;

- спірні ППР не містять детального розрахунку, тому є необґрунтованими.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р., ухваленим за результатом розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наполягає на протиправності визначеного йому податкового зобов`язання за 2020 рік по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 , а також зазначає про те, що сума податкових зобов`язань, визначених спірними ППР, не відповідає фактичним розрахункам, тому не підлягає сплаті у повному обсязі. Скаржник/позивач вважає, що по об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 за 2020 рік у ППР зазначена сума 613,37 грн., але фактично повинно бути 613,72 грн.; за 2021 рік у ППР сума 779,21 грн., а має бути 779,67 грн.; за 2022 рік у ППР 675,32 грн., а повинно бути 675,70 грн. Аналогічні розрахунки і по іншому об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 : за 2020 рік по ППР 4376,48 грн., але фактично складає 4376,39 грн.; за 2021 рік по ППР 5559,79, але фактично складає 5559,67 грн.; за 2022 рік по ППР 4818,48 грн., але фактично складає 4818,38 грн. По об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 за 2022 рік по ППР № 0-0468-U0033698 вказана сума податку 9418,5 грн., але фактично сума ППР становить 432,25 грн. Скаржник/позивач вважає, що наведені розбіжності у розрахунках податкового зобов`язання спірних ППР є безумовною підставою для скасування останніх в повному обсязі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване, вказуючи на те, що Дніпропетровським окружним адміністративним судом підтверджено, що відповідачем вірно проведені рахунки по об`єктах, що належать позивачу у відповідних частках на праві власності та застосована пільга на житлову нерухомість за адресами: АДРЕСА_1 та адресою: АДРЕСА_2 за 2020, 2021, 2022 роки відповідає нормам пп.266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПКУ. Також судом правомірно зроблений висновок на доводи позивача щодо застосування ставок податку та мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року за 2021 та 2022 роки по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Доводи позивача, що контролюючим органом не враховані зміни, внесені до Податкового Кодексу України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.20 р. судом першої інстанції визнаний необґрунтованим, оскільки у розрахунку за 2020 рік податок по кожному з нежитлових приміщень (адже пільга стосується саме нежитлових приміщень) обчислено без третього місяця. Таким чином, пільга була врахована відповідачем належним чином. Дніпропетровським окружним адміністративним судом також спростовано твердження позивача, що контролюючим органом при визначені податку по об`єкту за адресою: АДРЕСА_2 не врахування частки власності. Право власності ОСОБА_1 на квартиру адресою: АДРЕСА_1 набуто на підставі свідоцтва НОМЕР_1 від 06.05.2010. В подальшому рішенням Самарського районного суду від 10.03.2021 задоволено заяву ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) та підтверджено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 від 06.05.2010, видане на ім`я « ОСОБА_1 » належить ОСОБА_1 . Відповідні дані внесені реєстратором до реєстру 26.05.2021 11:40:50. Отже, твердження позивача, що він набув право власності у 2021 році є неправомірним, оскільки первинним документом, на підставі якого він набув право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 є свідоцтво на право власності від 06.05.2010.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

04 грудня 2023 року відповідачем складено податкові повідомлення-рішення, які є предметом оскарження, а саме:

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468 U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0-0468-U0033698;

№0 -0468-U0033698;

№0-0468-U0033698.

Даними податковими повідомленнями-рішеннями визначено позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки щодо низки об`єктів нерухомого майна.

Вважаючи данні податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірне нарахування позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020-2022 роки.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 цього ж Кодексу.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, які регулюються положеннями Податкового кодексу України.

Згідно пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.2.1. п. 266.2. ст. 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1., 266.3.2. п. 266.3. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності

За пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп. 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.7.1. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За пп. 266.7.2. п. 266.7. ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо доводів скаржника/позивача про безпідставне нарахування йому ППР №0-0468-U0033698 податкового зобов`язання за 2020 рік на суму 4376,48 грн. по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у 2020 році він не був платником цього податку.

Суд першої інстанції здійснив перевірку цих доводів і встановив, що зазначена квартира з 13.05.2010 належить позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.2010, а запис в державному реєстрі містить очевидну описку, яка не впливає на обсяг обов`язків позивача зі сплати податків. Суд відхилив доводи позивача про те, що речові права виникають з дня їх державної реєстрації, оскільки для спірних правовідносин право власності на квартиру у позивача виникло з дати свідоцтва про право власності на квартиру.

Таким чином, спірним є питання про те, чи був позивач платником податку на нерухоме майно на зазначений об`єкт нерухомості у 2020 році. В розумінні положень пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Отже, необхідно встановити, чи був позивач власником об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 у 2020 році.

Як встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2021, яке, за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, набрало законної сили 12.04.2021, ОСОБА_1 є власником нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 06.05.2010, яке зареєстровано 13.05.2010 за №26110781, що підтверджується витягом, виданим начальником БТІ ОСОБА_2 . Рішенням суду також встановлено, що зазначене свідоцтво про право власності було видано на ім`я ОСОБА_1 . Ця обставина стала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за встановленням факту належності йому зазначеного правовстановлюючого документу. При цьому, у позовній заяві у справі №206/875/21 він вказував на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 , однак при видачі свідоцтва про право власності на квартиру допущено помилку в написанні його імені (а.с.28-32).

Колегія суддів звертає увагу, що до 1 січня 2013 р. функції реєстраторів прав на нерухоме майно виконували бюро технічної інвентаризації. Натомість, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» №5057-УІ від 04.07.2012, такі повноваження перейшли від БТІ до нотаріусів та органів державної реєстрації.

Позивачем не надано адміністративному суду доказів того, що з 13.05.2010 (реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 , проведеною БТІ) і до 26.05.2021 (реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_1 , проведеною державним реєстратором) він був позбавлений права власності.

Колегія суддів вважає, що державна реєстрація права власності на квартиру 26.05.2021 була здійснена з метою виправлення помилки в написанні ім`я позивача, допущеної у свідоцтві про право власності від 06.05.2010. Однак, статус власника з 2010 року така реєстрація не тільки не спростовує, а навпаки підтверджує, зважаючи на зміст рішення суду у справі №206/875/21.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів також відхиляє доводи скаржник/позивача щодо протиправності спірного ППР №0-0468-U0033698.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність сум податкових зобов`язань, визначених спірними ППР, фактичним розрахункам, наведених позивачем.

Скаржник/позивач вважає, що по об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 за 2020 рік у ППР зазначена сума 613,37 грн., але фактично повинно бути 613,72 грн.; за 2021 рік у ППР сума 779,21 грн., а має бути 779,67 грн.; за 2022 рік у ППР 675,32 грн., а повинно бути 675,70 грн.

Наведена скаржником/позивачем розбіжність при визначенні податкового зобов`язання (за 2020 рік на 0,35 грн., за 2021 рік на 0,46 грн., за 2022 рік на 0,38 грн.), на переконання колегії суддів, прав позивача, як платника податку, не порушує, оскільки податкове зобов`язання нараховано у меншому розмірі, ніж вважає позивач. Ця обставина на правомірність ППР №0-0468-U0033698 (а.с.14), №0-0468-U0033698 (а.с.20), №0-0468-U0033698 (а.с.23) не впливає.

Щодо обє`кта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач навів наступний розрахунок:

По ППР № 0-0468 на суму 4376,48 грн. (а.с.10):

Загальна площа всіх об`єктів житлової нерухомості 130,43 м.кв.

Питома вага даного об`єкту житлової нерухомості до загальної площі житлової нерухомі 0,8771= (114,4 м.кв/130,43 м.кв). де площа 114,4 м.кв. (1/1 частина); ставка податку за 1 кв. м. житлової нерухомості 70,845 грн. (1,5% *4 723,0 грн. (мін. з/п станом на 01.01.2020);

Розрахована сума податку за 2020 рік складає 4376,48 грн. = (130,43м.кв. - 60 м.кв.)* 0,8771*70,845,

По ППР № 0-0468 на суму 5 559,79 грн. (а.с.15):

ставка податку за 1 кв. м. 90,0 грн. (1,5% *6000 грн. (мін. з/п станом на 01.01.2021);

Розрахована сума податку за 2022 рік складає 5 559,79 грн. = (130,43 м.кв - 60 м.кв)*0,877*90,0.

По ППР № 0-0468 на суму 4 818,48 грн. (а.с.19):

ставка податку за 1 кв. м -78,0 грн. (1,2% *6500 грн. (мін. з/п станом на 01.01.2022);

Розрахована сума податку за 2022 рік складає 4818,48 грн. = (130,43 м.кв-60 м.кв)*0,8771*78,0.

Скаржник/позивач вважає, що по цьому об`єкту нерухомого майна контролюючий орган збільшив грошове зобов`язання за 2020 рік на 0,9 грн., за 2021 рік на 0,12 грн., за 2022 рік на 0,10 грн. Однак, зважаючи на визначене грошове зобов`язання по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 у загальному розмірі, меншому на 1,19 грн., ніж нарахував позивач, то збільшення грошового зобов`язання по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 на суму 0,31 грн. зрештою не збільшує податкове навантаження.

По об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 за 2022 рік по ППР № 0-0468-U0033698 скаржник/позивач вважає, що нарахуванню підлягає податок на суму 432,25 грн., а не 9418,5 грн., як визначив відповідач.

Колегія суддів звертає увагу, що податковим повідомленням-рішенням № 0-0468-U0033698 визначено грошове зобов`язання на суму 613,37 грн. за 2020 рік по об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.14). Натомість податкове зобов`язання на суму 432,25 грн. визначено податковим повідомленням-рішенням №0-0468 U0033698 (а.с.24), а податкове зобов`язання на суму 9418,5 грн. визначено податковим повідомленням - рішенням № №0-0468-U0033698 (а.с.22). Отже, доводи скаржника/позивача в цій частині не відповідають обставинам справи і є помилковими.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення, які визначені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, - відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2025 р. в адміністративній справі №160/14319/25 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 24 лютого 2026 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.І. Малиш

суддя О.О. Круговий