Справа № 160/24983/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2026-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 рокуСправа №160/24983/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та, з урахуванням уточненого позову від 20.11.2025р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовослужбовців та резервістів «Оберіг» відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_1 внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовослужбовців та резервістів «Оберіг» відомості про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є виключеним з військового обліку на підставі постанови ВЛК (Довідка №18 від 16.03.2022 року) та не є військовозобов`язаним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.03.2022р. він пройшов медичний огляд ВЛК при згаданому вище ІНФОРМАЦІЯ_4 , за результатами якого було прийнято постанову ВЛК, оформлену Довідкою №18, якою на підставі статті 13-в графи ІІ Розладу хвороб (наказ МОУ №402 від 14.08.2008р.) його визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (діагноз: Цукровий діабет І типу, Середньої важкості. Діабетична полінейропатія. Діабетична ангіопатія). На підставі згаданої Довідки ВЛК посадовими особами відповідача у його ВОД (тимчасовому посвідченні) було зроблено відмітки про виключення з військового обліку, засвідчені підписом начальника та гербовою печаткою установи, тобто, з 16.03.2022р. позивач вважає, що він втратив статус військовозобов`язаного, а процедура його виключення з обліку була повністю завершена уповноваженим на те органом. У відповідь на його звернення, відповідач листом №13/1/2855 від 12.06.2025р. повідомив його, що постанова ВЛК від 16.03.2022 не є чинною, оскільки була прийнята «позаштатною» ВЛК і не була затверджена «штатною» ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому позивач не вважається виключеним з обліку. Позивач зазначив, що бездіяльність відповідача щодо не внесення до реєстру «Оберіг» коректних відомостей про його виключення з військового обліку, є протиправною, оскільки порушує його права та законні інтереси, оскільки відповідач намагається застосувати до правовідносин, які виникли у березні 2022 року нові вимоги щодо затвердження постанов ВЛК, які були введені в дію Наказом Міністерства оборони України №490 від 18.08.2023р., що набрали чинності 25.08.2023р., ці норми погіршують становище позивача та таке правозастосування прямо заборонено ст.58 Конституції України, суперечить правовій визначеності та належного урядування, що є складовою верховенства права, які вимагають, щоб дії державних органів були послідовними, а їхні рішення передбачуваними та остаточними згідно рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України (заява №21897/04). На переконання позивача, у 2022 році держава в особі відповідача ухвалила остаточне рішення, яке створило для позивача законні очікування щодо стабільності його правового статусу, а бездіяльність відповідача щодо виправлення даних у реєстрі «Оберіг» є проявом свавілля та підриває довіру до встановленого правового порядку дій органів державної влади.

Ухвалою суду від 29.09.2025р. відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 28 жовтня 2025 року та зобов`язано відповідача протягом 15 календарних днів з дня отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності бездіяльності відповідача у спірних правовідносинах, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначена ухвала суду була отримана відповідачем у його електронному кабінеті фактично 01.10.2025р. (у робочий час), що підтверджується змістом довідки про доставку електронного листа та є належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ст.18 КАС України, наявної у справі.

19.02.2026р. від відповідача засобами електронної пошти надійшов відзив на позов, який не скріплений електронним підписом.

Вказаний відзив на позов, який не скріплений електронним підписом посадової особи відповідача, поданий засобами електронної пошти не може бути врахований судом через неможливість ідентифікувати автора листа, підтвердити достовірність походження та цілісність електронного документа, що не відповідає вимогам Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Відтак, вважається, що такий відзив на позов є не поданим.

Станом на момент розгляду даної справи 09.03.2026р. на вимогу зазначеної ухвали суду відзиву на позов, оформленого із накладенням КЕП посадової особи або шляхом подання його через систему «Електронний суд» відповідачем суду не надано, про причини його не надання, суд не повідомлено.

У відповідності до вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду даної справи, що підтверджено вищенаведеними доказами, не повідомлення відповідачем про причини не подання відзиву на позов на вимогу суду, з урахуванням строків розгляду даної справи, встановлених ст.258 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності відзиву на позов відповідача за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.6 ст.162 згаданого вище Кодексу.

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із великим навантаженням, перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці, що об`єктивно унеможливлювало судовий розгляд справ у згаданий період, ухвалою суду від 09.03.2026р. судовий розгляд даної справи на підставі ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України було продовжено до 09.03.2026р.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 09.03.2026р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував на військовому обліку як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчать копія паспорту позивача серії НОМЕР_1 від 02.02.2008р. та копія Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 16.03.2022р.

16.03.2022 року стосовно позивача ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 був проведений медичний огляд, за результатами якого комісією ВЛК було прийнято постанову ВЛК, оформлену Довідкою №18, якою на підставі статті 13-в графи ІІ Розладу хвороб, позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку (діагноз: Цукровий діабет І типу, Середньої важкості. Діабетична полінейропатія. Діабетична ангіопатія).

Наведена вище інформація, також підтверджена і відомостями, які містяться у копії Картки обстеження та медичного огляду позивача, у якій містяться висновки лікарів ВЛК, їх висновки, підписи та печатки, що відповідає діагнозу, який зазначений вище.

Окрім того, цього ж дня, 16.03.2022р. посадовими особами відповідача відповідні відомості про визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку були внесені до згаданого вище Тимчасового посвідчення позивача №13/1/342/22 та проставлені відповідні відмітки про виключення з військового обліку, засвідчені підписами уповноважених осіб та проставлена гербова печатка установи РТЦК та СП.

Проте, 06.01.2025р. позивач у мобільному застосунку «Резерв+» виявив дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів про те, що він продовжує перебувати на військовому обліку як військовозобов`язаний, зі статусом «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», що підтверджено змістом копії електронного ВОД позивача, сформованого у мобільному застосунку «Резерв+».

Через наведені розбіжності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у його паперовому ВОД та електронному ВОД, позивач звернувся із заявою від 20.05.2025р. про внесення змін до вказаного реєстру, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної у справі.

У відповідь на згадану вище заяву позивача, відповідач листом №13/1/2855 від 12.06.2025р. повідомив позивача про те, що оскільки постанова ВЛК, оформлена довідкою №18 про визнання позивача непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку, прийнята позаштатною ВЛК під час дії воєнного стану, не затверджена штатною ВЛК (ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 ), то відповідно, позивач не виключений з військового обліку та є військовозобов`язаним, про що свідчить зміст копії наведеного листа.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомостей про виключення позивача з військового обліку за станом його здоров`я (Довідка ВЛК №18 від 16.02.2022р.), з метою захисту свого порушеного права, звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

За приписами частини 7 статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Пунктом 2 вказаного Указу військовому командуванню разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Станом на час розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Згідно із статтею 1 Закону №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, згідно пункту 4 якого встановлено призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022р. №154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Пунктом 11 Положення №154 передбачено, що районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ч.1 ст.34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які, зокрема, визнані непридатними до військової служби.

Закон України від 16.03.2017р. №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-VIII) встановлює правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, регулює відносини у сфері державної реєстрації громадян України, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави, та осіб, приписаних до призовних дільниць.

Відповідно до ст.1 Закону №1951-VIII Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Згідно ст.3 Закону №1951-VIII основними засадами ведення Реєстру є, зокрема, обов`язковість та своєчасність внесення до Реєстру передбачених цим Законом відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів; повнота та актуалізація відомостей Реєстру про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Статтею 9 Закону №1951-VIII передбачено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.

Відповідно до ст.13 Закону №1951-VIII відомості про громадян України, які не є призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, знищуються суб`єктами Реєстру відповідно до Порядку ведення Реєстру, затвердженого держателем Реєстру. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.

Згідно ст.14 Закону №1951-VIII ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення. Актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), відповідно до пункту 2 якого військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 20 Порядку № 1487 визначено, що військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.

Згідно п.79 Порядку № 1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників, військовозобов`язаних та резервістів військово-облікових документів; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виключають з військового обліку на підставі відповідних підтвердних документів осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (такими, що пропали безвісти), засуджені до позбавлення волі або померли; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку № 559 відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово-облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним (крім військово-облікових документів військовозобов`язаних та резервістів СБУ, розвідувальних органів). Відповідність відомостей, зазначених у військово-обліковому документі на бланку, відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, перевіряється через: електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки або його відділ (орган СБУ, розвідувальний орган).

У разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Таким чином, з аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі і інформацію про проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи), а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.

В свою чергу, ІНФОРМАЦІЯ_8 в особі відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_6 , як суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення питання щодо внесення відповідних змін у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі відомостей, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку, після отримання заяви позивача, за наслідком її розгляду, повинен прийняти рішення про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або ж надати мотивовану відмову у внесенні змін до відповідного Реєстру.

Так, матеріали справи свідчать про те, що за результатами проведеного військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 медичного огляду позивача 16.03.2022 року та визнання цією комісією позивача непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я, із виключенням з військового обліку, що підтверджено Довідкою військово-лікарської комісії при Третьому відділі відокремленого підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_6 від 16.03.2022 року №18.

Також відомості про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я були внесені до паперового ВОД (тимчасового посвідчення) позивача та проставлені відмітки про таке виключення з військового обліку позивача 16.03.2022р., вказаний паперовий ВОД містить підписи уповноважених осіб та гербову печатку згаданого державного органу.

А відповідно, суд приходить до висновку, що у ІНФОРМАЦІЯ_9 виник обов`язок виключити позивача з військового обліку на підставі пункту 3 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ та внести відповідні дані до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», тобто завершити процедуру виключення позивача з військового обліку

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_8 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_6 ) таких обов`язків не виконав, що і зумовило відсутність в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», інформації про виключення позивача з військового обліку на час звернення позивача до відповідача 20.05.2025р. із заявою про внесення таких даних до Реєстру.

Також із матеріалів справи, зокрема, із копії листа відповідача №13/1/2855, наданого у відповідь на заяву позивача від 20.05.2025р., судом встановлено, що відповідач не заперечує факту прийняття ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 постанови про визнання позивача непридатним до проходження військової служби за станом здоров`я із виключенням з військового обліку та факту видачі цією ВЛК відповідної Довідки від 16.03.2022 року №18.

Не заперечується відповідачем і той факт, що на підставі Довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 від 16.03.2022 року №18 до військово-облікового документу (тимчасового посвідчення №13/1/342/22) позивача, були внесені відповідні записи(відмітки) про непридатність позивача до проходження військової служби та виключення його з військового обліку за станом здоров`я.

Із аналізу встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що позивач фактично був виключений з військового обліку за станом здоров`я на підставі рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленим Довідкою ВЛК №18 від 16.03.2022р., тобто, позивач втратив статус військовозобов`язаного саме з 16.03.2022 року.

В той же час, у відповіді на заяву позивача від 20.05.2025р. про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від 12.06.2025р. №13/1/2855 відповідач повідомив позивача про те, що, оскільки рішення про непридатність його до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленої Довідкою від 16.03.2022р. №18 (позаштатної ВЛК) не затверджене штатною ВЛК (ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 ), позивач не виключений з військового обліку та є військовозобов`язаним.

Тобто, відповідач, за заявою позивача від 20.05.2025р., не вніс відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я на підставі Довідки ВЛК від 16.03.2022р. №18.

Надаючи правову оцінку вказаній бездіяльності відповідача щодо не внесення до згаданого Реєстру «Оберіг» достовірних відомостей про непридатність до військової служби та виключення з військового обліку позивача на підставі постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленої Довідкою від 16.03.2022р. №18 з підстав того, що згадана Довідка ВЛК не затверджена штатною ВЛК, суд зазначає про наступне.

Наказом Міністерства оборони України №490 від 18.08.2023р. були внесені зміни до пункту 3.8 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008р. (далі Положення №402) шляхом доповнення цього пункту абзацом наступного змісту: «Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягає затвердженню штатною ВЛК».

Вказані зміни набрали законної сили 25.08.2023р.

У відповідності до приписів ст.58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях (зокрема, у рішенні від 09.02.1999р. №1-рп/99) неодноразово наголошував, що цей принцип означає, що до події чи факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли та завершилися 16.03.2022р., до даних правовідносин приписи Наказу МОУ №490 від 18.08.2023р., яким внесені були зміни до п.3.8 Положення №402, які набрали законної сили 25.08.2023р., не можуть бути застосовані, оскільки не мають зворотної дії в часі в силу ст.58 Конституції України.

Отже, до правовідносин у даній справі, підлягають застосування приписи п.3.8 Положення №402, у редакції, чинній на момент виникнення даних правовідносин 16.03.2022р., які не містили обов`язкової умови про необхідність затвердження постанов ВЛК при районних ТЦК та СП штатними ВЛК.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг», за заявою позивача від 20.05.2025р., відомостей про виключення позивача з військового обліку саме через непридатність до військової служби за станом здоров`я на підставі Довідки ВЛК від 16.03.2022р. №18, без її затвердження штатною ВЛК, є протиправною.

При цьому, суд зауважує, що невнесення відомостей у Реєстр про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я позивача через неналежне виконання посадовими особами відповідача певних етапів процедури такого виключення суперечить принципу правової визначеності.

В п. 3.1 Рішення Конституційного Суду України (справа №1-25/2010) від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями.

Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Право позивача на виконання відносно нього встановлених законом гарантій, а саме: не внесення відомостей до Реєстру про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я, тобто не належне (електронне, документальне) оформлення такого виключення не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури виключення осіб з військового обліку.

Тобто, позивач не може нести негативних наслідків, які зачіпають його права та інтереси (наприклад: проходити повторне ВЛК) у майбутньому через зміну законодавчих приписів та через не виконання посадовими особами відповідача своїх посадових обов`язків щодо завершення процедури визнання позивачем непридатним до військової служби та виключення з військового обліку за станом здоров`я, що підтверджено рішенням ВЛК, оформленим Довідкою від 16.03.2022р. №18, після втрати ним статусу військовозобов`язаного, яке мало місце 16.03.2022р. (дата проходження ВЛК та внесення запису до ВОД позивача).

У п.п.70,71 рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», за яким на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, у ході судового розгляду даної справи, правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я, з урахуванням встановлених судом обставин та аналізу вищенаведеного чинного законодавства, належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведена.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що посилання у листі від 12.06.2025р. №13/1/2855 з приводу того, що рішення позаштатної ВЛК ТЦК та СП, оформлене стосовно непридатності позивача до військової служби з виключенням з військового обліку, оформлене Довідкою ВЛК від 16.03.2022р. №18, підлягає затвердженню штатною ВЛК (ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 ) спростовується і змістом листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 14.07.2025р. №195/1/3127( наданого у відповідь на адвокатський запит) з приводу того, що за обліковими даними та на підставі витягу із книги протоколів засідання ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 від 16.03.2022р. позивач визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку по гр. ІІ ст.13-а згідно з Положенням №402 та на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ позивач підлягає виключенню з військового обліку, звільнений на підставах, визначених згаданим Законом від виконання військового обов`язку, і вказаний лист не містить жодних посилань на необхідність затвердження вказаного рішення позаштатної ВЛК, штатною ВЛК (якою є саме ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Окрім того, судом встановлено, що у визначений судом строк відзиву на позов до суду відповідачем не надано, про причини не надання не повідомлено.

Згідно до ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких обставин та враховуючи не подання відповідачем відзиву на позов без поважної причини, суд вважає за можливе кваліфікувати не подання відзиву на позов у даній справі як визнання відповідачем позову.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я, суд приходить до висновку, що відповідач, допустивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено, що, вищенаведеною бездіяльністю щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» про виключення позивача з військового обліку за станом здоров`я, відповідач порушив права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог похідного характеру зобов`язання відповідача внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про те, що позивач є виключеним з військового обліку на підставі постанови ВЛК (Довідка №18 від 16.03.2022р.) та не є військовозобов`язаним, то виходячи з того, що судом встановлено протиправність бездіяльності відповідача у наведеній частині позову, належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із повноважень адміністративного суду, визначених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки судом у ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач виключений ІНФОРМАЦІЯ_6 з військового обліку на підставі рішення ВЛК, оформленого Довідкою ВЛК 318 від 16.03.2022р. про визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за станом здоров`я, відповідач зобов`язаний був внести відповідну інформацію до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг».

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд звертає увагу, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

З урахуванням тих обставин, що дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях відповідача як суб`єкта владних повноважень, оскільки алгоритм їх дій чітко зазначений законодавчо, у даному випадку, задоволення позову у частині дій зобов`язального характеру не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

За наведених обставин справи та їх правового регулювання, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_8 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_6 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про виключення позивача з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з 16.03.2022р., відповідно до інформації, яка міститься у тимчасовому посвідчення №13/1/342/22 у паперовому вигляді та Довідці ВЛК №18 від 16.03.2022р.

Саме такий спосіб поновлення прав позивача є ефективним та унеможливить необхідність повторного звернення до суду за захистом своїх прав, враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ( в особі ІНФОРМАЦІЯ_6 ) не заперечує факту проходження позивачем ВЛК, визнання його непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за рішенням відповідної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 , оформленою Довідкою ВЛК №18 від 16.03.2022р., тому наявні всі правові підстави для внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь позивача понесені ним згідно квитанції №5732-9868-7346-3893 від 30.08.2025р. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. з урахуванням коефіцієнту 0,8 (подання позову через систему «Електронний суд») у розмірі, встановленому ст.4 Законом України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо не внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовослужбовців та резервістів «Оберіг» відомостей про виключення ОСОБА_1 з військового обліку на підставі рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 , оформленому Довідкою ВЛК №18 від 16.03.2022р. за станом здоров`я, які містяться у тимчасовому посвідченні №13/1/342/22 з 16.03.2022 року протиправною.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» відомості про виключення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з військового обліку на підставі п.3 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із непридатністю до військової служби за станом здоров`я з 16.03.2022р., відповідно до інформації, яка міститься у тимчасовому посвідченні №13/1/342/22 у паперовому вигляді та Довідці ВЛК №18 від 16.03.2022р.

Стягнути з бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім 96 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва