Справа № 520/13487/24
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 520/13487/24

адміністративне провадження № К/990/52244/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

за участі

секретаря судового засідання Бенчук О.О.,

представника Позивача Тамошюнаса А.Р.,

представника Відповідача Славич А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ АГРО»

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року (суддя Мороко А.С.)

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року (судді: Катунов В.В., Подобайло З.Г., Ральченко І.М.)

у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ АГРО»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень - рішень

УСТАНОВИВ:

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ АГРО» (далі також - Позивач, ТОВ «Профіт агро», Товариство) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі також - Відповідач, ГУДПС), у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 4 квітня 2024 року №1, №1, а також від 20 грудня 2023 року №1, №1, №1, №1, №1, №1.

На обґрунтування позову Позивач зокрема зазначав про порушення процедури призначення перевірки, зокрема з тих підстав, що контролюючий орган протиправно включив ТОВ «ПРОФІТ АГРО» до плану-графіка проведення планової перевірки відповідно до приписів пункту 69.35 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі також - ПК України), оскільки на момент проведення перевірки підприємство не здійснювало реалізації підакцизної продукції, а сама наявність ліцензії на провадження такої діяльності не свідчить про фактичне здійснення операцій з продажу підакцизних товарів. На думку представника Позивача, норми пункту 69.35 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України не встановлюють критеріїв відбору платників податків та правил формування плану-графіка планових перевірок, а положення щодо неврахування при цьому вимог пункту 77.2 статті 77 ПК України суперечить частині другій статті 19 Конституції України.

1.2. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 30 травня 2025 року Харківський окружний адміністративний суд частково задовольнив адміністративний позов Товариства. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 20 грудня 2023 року №1 у частині застосування до Товариства штрафних санкцій у розмірі 34 000 грн за порушення строків реєстрації податкових накладних за експортними операціями. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 4 листопада 2025 року апеляційні скарги Товариства та ГУДПС залишив без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишив без змін.

Роблячи висновки про відсутність підстав для задоволення позову у відповідній частині суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ТОВ «ПРОФІТ АГРО» правомірно включено до плану-графіка проведення перевірок на 2023 рік, а доводи Позивача про протиправність таких дій є безпідставними та не можуть бути підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до листа ДПС України від 19 лютого 2024 року № 389/ЗПІ/99-00-07-03-02-10, наданого на запит ТОВ «ПРОФІТ АГРО», у зв`язку з прийняттям Закону України від 30 червня 2023 року № 3219-IX та на підставі підпункту 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, за результатами оновлення плану-графіку проведення перевірок на 2023 рік ТОВ «ПРОФІТ АГРО» було включено до нього як платника податків, що здійснює діяльність у сфері виробницництва та/або реалізації підакцизної продукції, при цьому план-графік формувався без урахування вимог пункту 77.2 статті 77 ПК України, що прямо передбачено зазначеним Законом, а оновлений план-графік було затверджено виконуючим обов`язки Голови ДПС України та оприлюднено на офіційному вебсайті ДПС 7 серпня 2023 року..

2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Так, Відповідач наполягає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, а підставою касаційного оскарження визначив пункти 1, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України.

Позивач, посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27 лютого 2019 року у справі №815/39/17, від 6 жовтня 2020 року у справі №540/1927/19, від 19 червня 2025 року у справі №480/492/22, від 16 липня 2025 року у справі №340/4688/21 та від 17 вересня 2025 року у справі №320/39508/23, стверджує, що суди попередніх інстанцій не врахували подані ним процесуальні документи та наведені в них доводи.

Зокрема, у описовій та мотивувальній частинах оскаржуваних рішень відсутні посилання на додаткові пояснення від 3 вересня 2024 року, заяву про зміну підстав позову від 18 лютого 2025 року, а також заперечення від 1 квітня 2025 року та від 30 квітня 2025 року. Позивач зазначає, що в цих документах наведено суттєві аргументи на підтвердження його позиції, однак зміст рішень судів попередніх інстанцій свідчить про те, що такі доводи не були належним чином проаналізовані та оцінені при вирішенні справи.

Позивач наводить доводи та підстави, зокрема, як в аспекті незаконності призначення та проведення перевірки, так і по суті позовних вимог в частині відмови у задоволенні позову.

Так, Позивач зазначає, що Відповідач у встановлені судом строки не заперечував проти доводів про безпідставність включення підприємства до плану-графіка перевірок.

Провадження у справі суд першої інстанції відкрив 22 травня 2024 року, а 4 вересня 2024 року закрив підготовче засідання та перейшов до розгляду справи по суті. У відзиві на позов від 6 червня 2024 року Відповідач не навів жодних заперечень щодо порядку включення Позивача до плану-графіка, призначення та проведення перевірки.

Відповідні аргументи Відповідач виклав лише у додаткових поясненнях від 28 березня 2025 року, тобто приблизно через десять місяців після відкриття провадження та майже через сім місяців після закриття підготовчого засідання.

Позивач вважає, що такі доводи та додані до них докази подані з порушенням процесуальних строків і не можуть вважатися належними запереченнями. На його думку, суди попередніх інстанцій не врахували ці обставини, що свідчить про порушення норм процесуального права і є підставою для формування Верховним Судом відповідного висновку.

Позивач стверджує, що суди попередніх інстанцій проігнорували дію мораторію на документальні перевірки у період з 1 серпня по 30 листопада 2023 року.

Він зазначає, що після запровадження воєнного стану ПК України передбачав загальну заборону на проведення документальних перевірок. З 01 серпня 2023 року закон дозволив включати до плану-графіка лише обмежене коло платників, зокрема тих, які на момент включення фактично здійснювали діяльність у сфері виробництва або реалізації підакцизної продукції.

Позивач наголошує, що його включили до плану-графіка 7 серпня 2023 року, наказ про проведення перевірки видали 25 вересня 2023 року, а саму перевірку розпочали 30 жовтня 2023 року. При цьому в серпні, вересні та жовтні 2023 року підприємство фактично не здійснювало діяльності з виробництва чи реалізації підакцизної продукції. Ці обставини, за його словами, підтверджувалися під час розгляду справи та не заперечувалися представником податкового органу.

Попри це, суди визнали правомірним включення підприємства до плану-графіка, пославшись на наявність ліцензії на оптову торгівлю пальним та на операції з реалізації пального в періоді, що перевірявся. Позивач вважає такий підхід помилковим, оскільки закон у цей період вимагав саме фактичного здійснення діяльності на момент включення до плану-графіка, а не її здійснення у минулому. Крім того, сама наявність ліцензії лише підтверджує право на діяльність, але не доводить її фактичне здійснення.

На думку Позивача, у період з 1 серпня по 30 листопада 2023 року він підпадав під мораторій на перевірки, а тому включення до плану-графіка та призначення перевірки було неправомірним, що свідчить про неправильне застосування судами норм матеріального права.

Це, на думку Позивача, підтверджує необхідність формування судом висновку щодо застосування пункту 69 (підпункт 69.2, підпункт 69.35, підпункт 69.35-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Інші перехідні положення»), підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України та статті 1 Закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» з означеного питання.

Позивач зазначає, що суди проігнорували недоведеність факту оприлюднення оновленого плану-графіка перевірок.

Він вказує, що відповідний лист ДПС України, на який послались суди попередніх інстанцій, не містить жодних конкретних обставин, які б підтверджували здійснення Позивачем станом на 7 серпня 2023 року діяльності у сфері виробництва або реалізації підакцизної продукції. Водночас Відповідач не подав до суду відповідних доказів, а суди їх не витребували, хоча представник Позивача ці обставини заперечував.

Крім того, суди не витребували належних і достатніх доказів того, що оновлений план-графік дійсно був оприлюднений на сайті ДПС 7 серпня 2023 року. Позивач наголошував, що аналіз інформації на сайті ДПС не підтверджує дотримання вимоги щодо оприлюднення плану-графіка не пізніше останнього дня місяця, у якому його затверджено.

На думку Позивача, суди мали з власної ініціативи витребувати відповідні докази та встановити ці обставини, однак цього не зробили.

Це, за доводами касаційної скарги, свідчить про порушення процесуальних норм і є підставою для касаційного оскарження, передбаченою пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суди не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 16 грудня 2024 року у справі №160/4432/21, від 28 травня 2025 року у справі №240/31802/23, від 29 травня 2025 року у справі №500/5509/23, від 17 червня 2025 року у справі №160/20494/23 та від 6 листопада 2025 року у справі №380/13825/21.

3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1, 77.4 статті 77, статті 82, підпункту 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2023 рік, на підставі ГУДПС від 25 вересня 2023 року №4126-п проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «ПРОФІТ АГРО» (податковий номер 38385877) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 1 січня 2021 року по 30 червня 2023 року, валютного законодавства за той самий період, а також з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 січня 2021 року по 30 червня 2023 року.

За результатами перевірки складено акт від 24 листопада 2023 року №36416/20-40-07-01-03/38385877.

Згідно з висновками, зазначеними в акті перевірки, встановлено такі порушення:

підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 ПК України, пункту 9 П(С)БО 9 «Запаси», унаслідок чого занижено податок на прибуток на суму 890 143 грн;

пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.5, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 ПК України, унаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 827 172 грн;

пункту 201.10 статті 201 ПК України, унаслідок чого встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН;

пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК України;

підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України, підпункту 2 пункту 4 розділу IV наказу Міністерства фінансів України від 30 січня 2015 року №4;

підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України, унаслідок чого при виплаті заробітної плати та прирівняних до неї доходів несвоєчасно перераховано ПДФО у сумі 321 849,80 грн та військовий збір у сумі 4 141,75 грн.

На підставі акта перевірки контролюючий орган прийняв такі податкові повідомлення-рішення від 20 грудня 2023 року:

№1 про застосування штрафної санкції за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН у розмірі 54 400 грн;

№1 про застосування штрафної санкції у розмірі 4 537,96 грн за несвоєчасне перерахування до бюджету податку на прибуток за узгодженим податковим зобов`язанням;

№1 про застосування штрафної санкції у розмірі 2 062,80 грн за несвоєчасне перерахування до бюджету земельного податку;

№1 про застосування штрафної санкції у розмірі 722,68 грн за несвоєчасне перерахування до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

№1 про застосування штрафної санкції у розмірі 4 163,34 грн та нарахування пені у розмірі 140,69 грн за несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб;

№1 про застосування штрафної санкції у розмірі 344,12 грн та нарахування пені у розмірі 11,74 грн за несвоєчасне перерахування до бюджету військового збору;

№1 на суму 34 грн з акцизного податку на пальне (у тому числі штраф за несвоєчасну сплату 34 грн);

№1 про застосування штрафної санкції на суму 356 057 грн;

№1 про застосування штрафної санкції на суму 330 869 грн.

За результатами адміністративного оскарження вказаних ППР рішенням Державна податкова служба України від 1 квітня 2024 року скаргу Товариства задовольнила частково: скасувала податкове повідомлення-рішення №1 на суму 34 грн з акцизного податку на пальне, а також податкові повідомлення-рішення №1 на суму 356 057 грн і №1 на суму 330 869 грн. В іншій частині скаргу залишила без задоволення.

У зв`язку з цим ГУ ДПС прийняло нові податкові повідомлення-рішення від 4 квітня 2024 року:

№1 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на 890 143 грн за основним платежем та на 89 014,50 грн штрафних санкцій. Підставою стало списання пшениці 3 класу врожаю 2021 року у кількості 17 440 кг, що не відповідало кількості та номенклатурі списаної пшениці озимої у кількості 17,820 т на суму 135 103,76 грн, а також невідображення різниць у сумі 4 810 130 грн та недоведення відповідності ціни принципу «витягнутої руки» за операціями з LP CAIRO HOLDINGS за 2022 рік;

№1 про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на 827 172 грн за основним платежем та на 82 717 грн штрафних санкцій у зв`язку з несписанням сировини зі сплившим строком придатності, реалізацією товару нижче ціни придбання на суму заниженого податку 82 889 грн, а також включенням до податкового кредиту сум ПДВ за вересень та жовтень 2021 року, не підтверджених зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи й висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Верховний Суд, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права в межах, встановлених статтею 341 КАС України, виходить з такого.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин, підстав заявленого позову, а також мотивів і висновків судів попередніх інстанцій, першочерговим питанням, яке підлягає з`ясуванню в межах касаційного провадження у цій справі, є дотримання Відповідачем установленої законом процедури призначення та проведення перевірки Позивача.

Подібні питання, що постали перед Верховним Судом для цілей вирішення цього спору, в правому аспекті були вже предметом неодноразового аналізу при ухваленні Верховним Судом постанов не лише у складі колегій суддів, а й у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, сформульований такий правий висновок: "оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства".

У ще одній справі (постанова від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18), окрім наведених, палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду обґрунтувала відсутність підстав до запропонованого колегією відступу від раніше висловленої правової позиції такими висновками: "перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом" та "встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання".

Отже, установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 440/1993/23.

В аспекті відповідної судової практики Верховного Суду вирішуючи першочергове питання у цій справі, колегія суддів звертає увагу на наступне правове регулювання в редакції, чинній на час виникнення правовідносин.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Положеннями статті 77 ПК України врегульовано порядок проведення документальних планових перевірок.

Відповідно до пункту 77.1 статті 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункту 77.2 статті 77 ПК України).

Наказом Міністерства фінансів України від 06 лютого 2015 року N 524 затверджено «Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків".

Разом з тим, відповідно до підпункту 69.35 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) установлено, що тимчасово, на період з 1 серпня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до плану-графіка проведення документальних планових перевірок можуть бути включені виключно:

1) платники податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції;

2) платники податків, які здійснюють діяльність у сфері організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес);

3) платники податків, які надають фінансові, платіжні послуги.

При цьому формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок та внесення змін до нього здійснюються без урахування вимог, передбачених пунктом 77.2 статті 77 цього Кодексу.

Внесення змін до плану-графіка може здійснюватися щомісячно з урахуванням форс-мажорних обставин, обставин непереборної сили, наявності/відсутності безпечних умов для проведення перевірок, які визначені підпунктом 69.2-1 цього пункту, та з урахуванням вимог, встановлених цим підпунктом.

Оновлений план-графік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше останнього числа місяця, в якому було затверджено такий оновлений план-графік.

Документальні планові перевірки платників податків, які здійснюють діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції, організації та проведення азартних ігор в Україні (гральний бізнес), та платників податків, які надають фінансові, платіжні послуги, можуть розпочинатися не раніше ніж через 30 календарних днів, наступних за датою оприлюднення оновленого плану-графіка, за умови надіслання (вручення) таким платникам (їх представникам) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

У постанові від 25 лютого 2025 року у справі № 620/7235/24 Верховний Суд вказав, що аналіз вказаних норм свідчить про те, що наявні випадки за яких можливо провести документальну перевірку правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску (на які не поширюється мораторій), зокрема у випадку, якщо платник податків здійснює діяльність у сфері виробництва та/або реалізації підакцизної продукції.

Як слушно зазначає Позивач, формуючи висновки щодо оприлюднення оновленого плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2023 рік, затвердженого виконуючим обов`язки Голови ДПС України, суди попередніх інстанцій фактично обмежилися посиланням на відомості, наведені у листі ДПС України від 19 лютого 2024 року № 389/ЗПІ/99-00-07-03-02-10, сформованому на запит ТОВ «ПРОФІТ АГРО» про надання публічної інформації від 13 лютого 2024 року № 1302/1.

Водночас зі змісту оскаржуваних судових рішень неможливо встановити, чи перевіряли суди обставини та дату фактичного оприлюднення спірного плану-графіка, зокрема чи досліджувалися відомості щодо його розміщення на офіційному вебсайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, а також інші докази, які могли б підтвердити або спростувати дотримання встановлених законом строків такого оприлюднення.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, оголошених під час судового засідання суду касаційної інстанції, між учасниками справи існує суттєва суперечність щодо фактичної дати оприлюднення відповідних документів. Так, представник Позивача зазначав, що з тих даних, що були у його розпорядженні, вбачається, що оприлюднення плану-графіка, на його переконання, відбулося 19 грудня 2023 року. Натомість Відповідач наполягає, що оприлюднення було здійснено 8 серпня 2023 року, посилаючись на лист ДПС від 8 серпня 2023 року (том 8, а.с. 47), дані якого, на його думку, свідчать про завантаження документа саме в цей день. Водночас ані зміст зазначеного листа, ані інші фактичні дані, що могли б підтвердити або спростувати ці обставини, судами попередніх інстанцій належним чином не досліджувалися.

За таких обставин Верховний Суд констатує, що доводи Позивача щодо фактичних обставин оприлюднення спірного плану-графіка не отримали належної правової оцінки. Водночас встановлення фактичних обставин справи та оцінка доказів належать до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій, тоді як суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо їх самостійного встановлення чи дослідження.

Неповне з`ясування судами попередніх інстанцій обставин, пов`язаних із датою та способом оприлюднення спірних документів, має істотне значення для оцінки правомірності призначення податкової перевірки, а відтак і для вирішення спору по суті. Саме ці обставини входять до предмета доказування у справі та підлягають першочерговому дослідженню.

Колегія суддів зауважує, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.

При цьому обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Тобто, цей принцип зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Аналогічний підхід щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2024 року у справі № 160/4432/21, на яку, зокрема, є посилання в касаційній скарзі.

З урахуванням сформованих у практиці Верховного Суду підходів до оцінки наслідків процедурних порушень під час призначення та проведення податкових перевірок, судам попередніх інстанцій передусім необхідно було перевірити дотримання контролюючим органом вимог Податкового кодексу України щодо призначення та проведення перевірки, зокрема у частині належного оприлюднення плану-графіка.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що судами попередніх інстанцій допущено неповне дослідження доказів та не враховано відповідних правових підходів Верховного Суду, що унеможливлює перевірку обґрунтованості інших доводів касаційної скарги та досягнення мети касаційного перегляду.

Водночас Суд звертає увагу, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій оскаржено Позивачем лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим в іншій частині ці рішення Верховним Судом не переглядаються.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.

За правилами частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або; 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 4) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Переглянувши оскаржувані судові рішення у цій справі в частині відмови у задоволенні позову у межах доводів касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм процесуального права у відповідній частині, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні позову допустили порушення норм процесуального права, не врахували висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень у цій частині та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 3, 344, 349, 353, 355, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ

Касаційну Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ АГРО» задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко

Повний текст постанови складено 5 березня 2026 року.