Справа № 160/11425/25
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/11425/25

адміністративне провадження № К/990/54273/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого (судді-доповідача) Хохуляка В.В., суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,

секретар судового засідання Проценко Р.А.,

за участю:

представника позивача Лосєва Д.В.,

представників відповідача Єгорова А.Є., Куліша І.І., Моцак О.М.,

представника третьої особи Семеніхіної І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу №160/11425/25 за позовом Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY МЕТINVEST B.V. (Metinvest B.V.) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2025 (головуючий суддя Малиш Н.І. судді: Баранник Н.П., Щербак А.А.)

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY МЕТINVEST B.V. (Metinvest B.V.) про визнання протиправними дій посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2025 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 скасовано в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000. У цій частині прийнято нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду.

До суду надійшов відзив податкового органу на касаційну скаргу Товариства.

Ухвалою суду від 23.02.2026 розгляд справи у порядку касаційного перегляду призначено у судовому засіданні на 03.03.2026.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи і вимоги касаційної скарги. Зазначив, що суд апеляційної інстанції не дослідив матеріали справи, не надав оцінку доказам, не встановив фактичні обставини, не зазначив норми права, застосувавши які, дійшов висновку у справі. Позивач наполягає на відмінності підстав позову у справі №160/18691/23 і справі, що розглядається, доводить відсутність податкового правопорушення.

Представник відповідача у судовому засіданні відзначив, що ураховуючи положення статті 353 КАС України, прохальна частина касаційної скарги про скасування оскаржуваного рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції, не відповідає вимогам цього Кодексу. Проти доводів касаційної скарги представники відповідача заперечили, зазначили, що підстави позову охоплюються постановою Верховного Суду у справі №160/18691/23. Фактична оцінка спірним рішенням Верховним Судом надана, не може бути надана повторна оцінка податковому правопорушенню.

Представник третьої особи підтримала доводи і вимоги позивача, викладені у касаційній скарзі. Відзначила, що статус кінцевого бенефіціарного власника підтверджується фінансовою звітністю, дивіденди використовувались у власній діяльності, Polyworld Limited, Кіпр та Metinvest B.V., Нідерланди знаходяться в одній структурі, що підтверджується матеріалами справи, втім, апеляційним судом не встановлювались обставини у справі та не надано оцінку доказам.

Судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Верховний Суд у справі, що розглядається, з`ясував наступне.

Акціонерне товариство "ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить:

визнати протиправними дії посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення-рішення форми "Д" від 25.04.2023 року №318/32-00-23-32/00191000;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління по роботі з великими платниками податків від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000.

Товариством визначені підстави позову, з урахуванням заяви про зміну підстав позову:

1) податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 не містить визначення, яке саме положення Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, було порушено позивачем. Порушення ч. 1 п. 5. розділу ІІІ Порядку №727;

2) відсутність аналізу первинних документів за 2019 рік та посилання на них в акті перевірки призвело до необґрунтованості висновків відповідача щодо порушення АТ "ПІВДГЗК" підпункту 141.4.1 б), підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, пункту 2 b) статті Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, у результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидентів KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED із джерелом походження з України всього у сумі 2 980 084 234 грн., а тому оскаржене податкове-повідомлення рішення є протиправним, як наслідок, твердження відповідача про порушення Товариством вимог податкового законодавства є лише припущеннями, а тому й такими, що не можуть обґрунтовувати порушення, які ставляться у вину позивачу;

3) відсутність встановлення відповідачем в акті перевірки від 15.03.2023 №159/32-00-23-27/0019100 порушення ст. 103 ПК України свідчить про відсутність правових підстав для застосування п.п.141.4.2 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України. Позивач вказує, що це окремий аргумент, яким підтверджується те, що податкового правопорушення, зазначеного в Акті перевірки від 15.03.2023 №159/32-00-23- 27/0019100, не існує як такого;

4) безпідставність та протиправність визначення відповідачем розміру штрафної (фінансової) санкції на підставі пункту 125-1.2 статті 125-1 ПК України та ст. 125 ПК України та в розмірі 25 відсотків, з огляду на наступне: - відсутність в акті перевірки інформації, яка характеризує таку ознаку виявленого діяння як умисність, вказує на необґрунтованість прийняття в подальшому податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 в частині застосування штрафних санкцій на підставі пунктів 125-1.2 статті 125-1 ПК України та ст. 125 ПКУ; - застосування до позивача норми ПК України (статтею 125-1), якої не існувало на період виникнення даних правовідносин (2017-2019рр.);

5) протиправність дій посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення- рішення форми "Д" від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 в частині невірно розрахованих розмірів збільшення грошового зобов`язання за податковим зобов`язанням та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

6) відсутність заниження податкових зобов`язань, з огляду на те, що бенефіціарними власниками доходу у вигляді дивідендів є Polyworld Limited, Кіпр та Metinvest B.V., Нідерланди, а тому оподаткування доходу має здійснюватися у відповідності до положень Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи та Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, положеннями яких передбачено ставку 5%, яка і була застосована позивачем.

Суд першої інстанції задовольнив позов частково. Податкове повідомлення-рішення скасовано, у задоволенні решти позову судом відмовлено. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовна вимога про визнання протиправними дій посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 не підлягає задоволенню, проте щодо правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000, судом було досліджено підстави для формування податковим органом висновків про порушення Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, викладені відповідачем в акті перевірки від 15.03.2023 №159/32-00-23-27/0019100 та встановлено, що оскільки бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) виплаченого позивачем доходу є компанії Metinvest B.V. та Polyworld Limited, то оподаткування їх доходу на території України має здійснюватися, відповідно, на підставі Конвенції з Королівством Нідерландів та Конвенції з Республікою Кіпр, сплата АТ "ПІВДГЗК" дивідендів на користь компаній Metinvest B.V. та Polyworld Limited за посередництва низки Кіпрських компаній не створювало жодних податкових вигод та не мінімізувало суму податкового навантаження, оскільки у разі прямої виплати дивідендів на користь вказаних компаній-власників доходу, такий дохід оподатковувався б аналогічно до того як він і був фактично оподаткований - за ставкою 5%. Таким чином за даних обставин в будь-кому випадку мала б застосовуватися ставка оподаткування у розмірі 5%, як наслідок, жодного заниження податкових зобов`язань не відбулося, а отже оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду за наслідком аналізу підстав, які наведені у позові та в заяві про збільшення підстав позову, не вважала їх такими, що можуть бути покладені в основу висновку для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення. Суд апеляційної інстанції посилався на те, що постановою Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 скасовано. Верховний Суд ухвалив нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Південний гірнично-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 відмовлено. Колегія суддів апеляційного суду урахувала, що як зазначив Верховний Суд у справі №160/18691/23, судами попередніх інстанцій встановлено обставини, відповідно до яких, кіпрські компанії, яким виплачені дивіденди, не є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу та кінцевим отримувачем грошових коштів, а є лише проміжними агентами (посередниками), які здійснювали транзит грошових коштів у вигляді дивідендів. Тому, позивач в порушення підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України безпідставно застосував пільгову ставку податку на доходи нерезидентів 5%, що призвело до заниження податку. Таким чином постановою Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23 визначено відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 № 318/32-00-23-32/00191000.

Суд апеляційної інстанції у справі, що розглядається, констатував, що у цій справі позивач зазначаючи інші доводи, як підставу скасування спірного рішення, фактично по іншому трактує можливість застосувати норми законодавства та намагається здійснити переоцінку доводів та доказів, що визначались та подавалися на підтвердження встановлених актом перевірки порушень. Проте, Верховним Судом у справі №160/18691/23 вже встановлено факт порушень в діях товариства, за які були донараховані контролюючим органом грошові зобов`язання, а суд першої інстанції у даній справі вдався до переоцінки встановлених судом обставин.

Позивач з постановою апеляційного суду не погодився, звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначає, що у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23, серед іншого, указано, що встановлення судами факту, що відповідні виплати дивідендів на користь Metinvest B.V та Polyworld було профінансовано (повністю або частково) за рахунок дивідендів виплачених позивачем, фактично підтверджують, що судами встановлено ознаки транзитного руху коштів через 12 компаній-нерезидентів до кінцевого бенефіціара. Як резюмує позивач, іншими словами, було встановлено, що дивіденди, які сплачувалися на користь Кіпрських компаній, потім фактично перерозподілялися такими компаніями на користь компаній Metinvest B.V. (Королівство Нідерландів) та Polyworld Limited (Республіка Кіпр). Звертаючись з позовною заявою до суду у справі, що розглядається, позивач обґрунтовуючи підстави позову, керувався тим, що оскільки компанії Metinvest B.V. та Polyworld Limited є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу, то Кіпрські компанії в такому випадку виступають у ролі уповноважених осіб (агентів), призначених бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу для його отримання, а отже оподаткування доходу має відбуватися на підставі міжнародних договорів з країнами резиденції компаній Metinvest B.V. та Polyworld Limited, а саме - Королівства Нідерландів та Республіки Кіпр. В свою чергу, такими міжнародними договорами для оподаткування дивідендів передбачена ставка 5%, тобто та сама ставка, яка фактично і була застосована Позивачем, а отже жодного заниження податкових зобов`язань допущено не було.

Позивач акцентує, що компанія Metinvest B.V. в межах справи № 160/11425/25 визначила себе як бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) дивідендного доходу. Дані обставини підтверджені компанією і в рамках цієї справи на підставі наданих копій фінансових результатів, які свідчать, що отриманий від позивача дохід (отриманий за посередництва Кіпрських компаній) був використаний у власній діяльності. При цьому, в Акті та в інших матеріалах справи відсутні будь-які відомості чи інші докази, які б свідчили про подальше перерахування коштів за межі компаній Metinvest B.V. та Polyworld Limited, зокрема - на користь їх учасників або пов`язаних осіб. В даному випадку, сплачуваний позивачем дивідендний дохід через Кіпрські компанії, був наданий у розпорядження компаній Metinvest B.V. та Polyworld Limited, які є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) такого доходу. Відтак, саме вказані нерезиденти є тими особами на користь яких, в розумінні підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України, здійснюються виплати, в той час як Кіпрські компанії, в силу встановлених обставин, є уповноваженими особами таких нерезидентів. Як наслідок, оподаткування доходу має здійснюватися на підставі міжнародних договорів з країнами компаній Metinvest B.V. та Polyworld Limited, а саме - Королівства Нідерландів та Республіки Кіпр.

Позивач звертає увагу, що на момент фактичної виплати дивідендів Товариство не знало і не могло знати про відсутність у Кіпрських компаній статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів (власників) доходу, оскільки така інформація не повідомлялася йому ані самими Кіпрськими компаніями, ані їх акціонерами - компаніями Metinvest B.V. та Polyworld Limited. В свою чергу, позивач на момент виплати доходу об`єктивно не міг передбачити, яким чином в подальшому Кіпрські компанії розпоряджатимуться таким доходом, оскільки подібні обставини знаходяться поза межами волі чи впливу позивача. В даному випадку, Кіпрськими компаніями були надані Товариству відповідні довідки про їх статус податкових резидентів Республіки Кіпр, що підтверджується Актом. У свою чергу, щодо наявності у них статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів (власників) доходу, то, як зазначає Верховний Суд у постанові від 02.07.2025 у справі №120/14477/24 чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати. Відтак, оскільки Кіпрськими компаніями інформація про відсутність у них статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів (власників) доходу не повідомлялася, а навпаки - вчинялися дії щодо отримання відповідного доходу (надання довідок про податкове резидентство), то у позивача не було підстав вважати, що такий статус у них відсутній.

Також, позивач відзначає, що вся мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення складається виключно з посилань апеляційного суду на висновки Верховного Суду у справі №160/18691/23. При цьому, мотивувальна частина буквально не містить посилання на жодну норму права, яку застосовує апеляційний суд. Апеляційний суд не дослідив належним чином підстави позову у цій справі та обставини на які посилається позивач, оскільки вони є прямо протилежними до тих, що аналізувалися в межах справи №160/18691/23. До того ж, Верховний Суд у справі №160/18691/23 взагалі не аналізував та, як наслідок, не посилався у постанові на положення підпункту «а» пункту 2 статті 10 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно та пункту 125-1.2 статті 125-1 Податкового кодексу України, якими Товариство обґрунтовує свої вимоги у цій справі. Таким чином, на переконання позивача, апеляційний суд не дослідив належним чином підстави позову у справі та обставини на які посилається позивач, зокрема що бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу є компанії Metinvest B.V. та Polyworld Limited. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не навів жодного мотивування в цій частині, обмежившись виключно вказівкою про те, що «Metinvest B.V. не був власником акцій позивача, без жодного обґрунтування чи оцінки доказів щодо такого висновку. Відтак, в порушення приписів статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд не надав оцінки доказам Товариства, а також не перевірив наявність та обґрунтованість доказів щодо доводів відповідача, не встановив суттєві обставини, що призвело та неправильного вирішення справи по суті.

Відповідач з доводами і вимогами касаційної скарги не погодився, до суду надійшов відзив, у якому податковий орган просить постанову апеляційного адміністративного суду у цій справі залишити без змін. На переконання відповідача, нові доводи платника зводяться до іншого тлумачення тих самих встановлених обставин, які вже оцінені Верховним Судом. У справі, що розглядається, позивач, зазначаючи інші доводи, як підставу скасування спірного рішення, фактично по іншому трактує можливість застосування норми законодавства та намагається здійснити переоцінку доводів та доказів, що визначались та подавалися на підтвердження встановлених Актом перевірки порушень. Проте, Верховним Судом у справі №160/18691/23 вже встановлено факт порушень в діях Товариства, за які були донараховані контролюючим органом грошові зобов`язання, а суд першої інстанції у даній справі вдався до переоцінки встановлених судом обставин. Відповідач підтримує висновки апеляційного суду та зазначає, що фактична зміна правової риторики без суттєвих змін суті спірних правовідносин не може створювати нових підстав для повторного оскарження того самого податкового повідомлення-рішення та не спростовує преюдиційних висновків Верховного Суду у справі №160/18691/23. Податковий орган також зауважує, що апеляційний суд застосовував правові висновки з уже встановлених Верховним Судом фактів та їх правової оцінки. Відповідач вважає, що доводи касаційної скарги фактично спрямовані на переоцінку встановлених обставин та правових висновків Верховного Суду, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Посилаючись на висновки Верховного Суду, податковий орган відзначає, що не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше. Міжрегіональне управління вважає, що тотожність заявлених позивачем у справах №160/18691/23 та №160/11425/25 підстав позову зберігається.

Крім того, відповідач доводить, що апеляційний суд застосував правові висновки Верховного Суду, які визначають правову кваліфікацію спірних правовідносин, що, власне, і відображено в оскаржуваній постанові. Суд апеляційної інстанції не зобов`язаний повторювати матеріально-правовий аналіз, який уже здійснено Верховним Судом, ігнорування таких висновків порушувало б принцип правової визначеності. Верховний Суд зазначив, що відповідні виплати дивідендів на користь Metinvest B.V та Polyworld було профінансовано (повністю або частково) за рахунок дивідендів виплачених позивачем, що, в свою чергу, підтверджує ознаки транзитного руху коштів через 12 компаній-нерезидентів до кінцевого бенефіціара. Суд касаційної інстанції зауважив, що судами попередніх інстанцій встановлено обставини, відповідно до яких, кіпрські компанії, яким виплачені дивіденди, не є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу та кінцевим отримувачем грошових коштів, а є лише проміжними агентами (посередниками), які здійснювали транзит грошових коштів у вигляді дивідендів. Тому, позивач, в порушення підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України, безпідставно застосував пільгову ставку податку на доходи нерезидентів 5%, що призвело до заниження податку.

Також, як відзначає податковий орган, компанія Metinvest B.V. не володіє і не володіла на момент виникнення спірних правовідносин часткою в щонайменше 20 відсотків статутного капіталу компанії, відтак, до дивідендів у спірних правовідносинах не може бути застосована знижена ставка податку 5 відсотків. Відповідно, в усіх інших випадках Конвенція між Україною і Нідерландами передбачала надання державі права, резидентом якої є компанія, яка сплачує дивіденди (тобто Україні) застосування податку за ставкою 15%. Саме за цією ставкою був визначений податок спірним податковим повідомленням-рішенням. Конвенція між Україною і Нідерландами не передбачає можливості застосування зменшеної ставки податку у разі виплати доходів особам, які володіють менше 20% корпоративних прав компанії, яка виплачує дивіденди. Щодо компанії Polyworld Limited, то відсутні будь-які підстави аналізувати гіпотетичне застосування Конвенції між Україною і Кіпром, оскільки ця компанія не зверталась належним чином про застосування цієї Конвенції в порядку, визначеному п.103.2 ст.103 ПК України.

Міжрегіональне управління вважає, що постановою Верховного Суду у справі №160/18691/23 вже підтверджено факт безпідставного, умисного застосування пільгової ставку податку на доходи нерезидентів 5% при виплаті дивідендів 12 компаніям-нерезидентам. Формальне припущення платника про можливе інше структурування виплат не має правового значення для оцінки реальних дій, які вже визнані Верховним Судом такими, що призвели до заниження податку. Як наслідок, судом апеляційної інстанції не було допущено порушення норм матеріального або процесуального права, апеляційний суд діяв у межах своїх повноважень, правильно застосував принцип правової визначеності та обґрунтовано відмовив у повторному скасуванні податкового повідомлення-рішення за відсутності нових фактичних чи правових підстав.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», , зареєстровано 29.12.1994, перебуває на обліку у Східному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків. Основним видом діяльності за КВЕД є 07.10 Добування залізних руд.

На підставі пп. 75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.78.1 ст. 78 та п.82.1 ст.82 ПК України, пп. 69.2 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, з урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (зі змінами), на підставі наказу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 31.01.2023 року №26-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» () призначено документальну позапланову виїзну перевірку з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині оподаткування доходів нерезидентів із джерелом походження з України при виплаті дивідендів на користь Компаній Республіки Кіпр - ACRETREND HOLDINGS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, FROULANDO LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED, KARONIUS LIMITED, DIPOUS LIMITED, JETERE LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED. ELAGRUS LIMITED, KARONIUS LIMITED. ZANTEST LIMITED за період з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2019 року.

20.02.2023 контролюючим органом прийнято наказ №47-п «Про продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» ()», яким продовжено строк проведення документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», яка призначена наказом Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 31.01.2023 року №26-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», що знаходиться за фактичною адресою: 50026, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область на 10 робочих днів з 23.02.2023.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків складено акт від 15.03.2023 №159/32-00-23-27/0019100.

Перевіркою встановлено порушення пп. 141.4.1.б), пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, п. 2 b) статті Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, у результаті чого занижено податкові зобов`язання щодо утриманих податків з доходів нерезидентів KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED із джерелом походження з України всього у сумі 2 980 084 234 грн., у тому числі: за 2017 рік на суму 509 518 984 грн., за І квартал 2018 року на суму 489 526 000 грн., за І півріччя 2018 року на суму 939 372 161 грн., за 3 квартали 2018 року на суму 1 596 486 862 грн., за 2018 рік на суму 1 831 108 234 грн., за три квартали 2019 року на суму 542 918 686 грн., за 2019 рік на суму 639 457 016 грн.

Висновки Акта перевірки обґрунтовані тим, що АТ «ПІВДГЗК» протягом 2017 - 2019 років виплатило дивіденди на суму 29 800,84 млн. грн. на користь 12 акціонерів - резидентів Республіки Кіпр: KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED та при виплаті Кіпрським компаніям доходу у вигляді дивідендів, АТ «ПІВДГЗК» застосовано пільгову ставку оподаткування у розмірі 5 %, на підставі положень статті 10 п.2 а) «Дивіденди» Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи. Однак, з урахуванням відповіді від компетентних органів Республіки Кіпр, Кіпрські компанії не є фактичними власниками доходів у вигляді дивідендів із джерелом походження з України та містять ознаки кондуїтних компаній, що унеможливлює застосування АТ «ПІВДГЗК» пільгової ставки оподаткування у розмірі 5%. Крім того, в ході перевірки встановлено, що вказані Кіпрські компанії не є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) доходу та кінцевими отримувачами грошових коштів, виплачених АТ «ПІВДГЗК» у вигляді дивідендів, а є лише проміжними агентами, які здійснюють транзит.

Позивачем були подані заперечення на акт від 30.03.2023. Рішенням Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 18.04.2023 №2352/6/32-00-23-07 висновки Акта перевірки залишено без змін.

На підставі акта перевірки від 15.03.2023 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 2 980 084 234,00 грн та застосовано штрафну санкцію у розмірі 745 021 059,00 грн.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивачем 03.05.2023 подано скаргу до Державної податкової служби України. 07.07.2023 рішенням Державної податкової служби України №18289/6/99-00-06-01-01-06 скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000 - без змін.

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 у справі №160/18691/23, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 позовну заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Д" від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23 касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10.07.2024 у справі №160/18691/23 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Південний гірнично-збагачувальний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено.

Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача PRIVATE LIMITED LIABILITY COMPANY МЕТINVEST B.V. (Metinvest B.V.) про визнання протиправними дій посадових осіб Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з прийняття податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 заяву Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про зміну підстав позову у справі задоволено.

Рішенням суду першої інстанції податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано. Постановою апеляційного суду, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 14.1.54 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з пп.141.4.1 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.

Відповідно до п.141.4.2 ст. 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Таким чином, законодавством України передбачено, що оподаткуванню податком на прибуток за ставкою 15 % підлягають виплачені резидентом на користь нерезидента проценти як плата за використання коштів або товарів (робіт, послуг), отриманих у кредит.

Поряд із цим, як слідує з пункту 3.2 статті 3 ПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України визначено ст. 103 ПК України.

Згідно з п. 103.2 ст. 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Положеннями п. 103.4 ст. 103 ПК України визначено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до п. 103.5 ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Отже, у момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.

Право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог: нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України; нерезидент є бенефіціарним власником доходу.

За правилами п. 103.3 ст. 103 ПК України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.

При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу. Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником.

Разом з тим, чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати. Однак, у разі заперечення обставин щодо бенефіціарного статусу нерезидента-отримувача доходу, обов`язок доказування зворотного в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається на контролюючий орган як на суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справах №560/8133/24 та 120/7999/24, 120/10439/24.

У справі, що розглядається, висновки Акту перевірки обґрунтовані тим, що АТ «ПІВДГЗК» протягом 2017-2019 років виплатило доходи у вигляді дивідендів на суму 29 800,84 млн. грн на користь 12 акціонерів - резидентів Республіки Кіпр: KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED із застосуванням пільгової ставки оподаткування у розмірі 5 %, на підставі положень статті 10 п.2 а) «Дивіденди» Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи. Однак, з урахуванням відповіді від компетентних органів Республіки Кіпр, Кіпрські компанії не є фактичними власниками доходів у вигляді дивідендів із джерелом походження з України та містять ознаки кондуїтних компаній, що унеможливлює застосування АТ «ПІВДГЗК» пільгової ставки оподаткування у розмірі 5%. Крім того, в ході перевірки встановлено, що вказані Кіпрські компанії не є бенефіціарними (фактичними) отримувачем (власником) доходу та кінцевим отримувачем грошових коштів, виплачених АТ «ПІВДГЗК» у вигляді дивідендів, а є лише проміжними агентами, які здійснюють транзит коштів.

В оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції вказав, що постановою Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23 визначено відсутність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2023 №318/32-00-23-32/00191000. Водночас, у цій справі (№160/11425/25) позивач, зазначаючи інші доводи, як підставу скасування спірного рішення, фактично по іншому трактує можливість застосувати норми законодавства та намагається здійснити переоцінку доводів та доказів, що визначались та подавалися на підтвердження встановлених Актом перевірки порушень.

Судом ураховується, що відповідно до частини першої статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідач правильно вказав, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.04.2018 у справі №11-257заі18, неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше. Посилання на наявність доказів, відмінних від тих, які були подані при первинному зверненні, або зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права також не свідчать про зміну підстав звернення до суду з позовом.

Тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Збігатися мають усі три компоненти: сторони, предмет і підстави. Нетотожність хоча б одного компонента означає, що позов не є тотожним.

Звертаючись до суду з позовом, ураховуючи заяву про зміну підстав позову, Товариством зазначалося про відсутність заниження податкових зобов`язань, оскільки бенефіціарними власниками доходу у вигляді дивідендів є Polyworld Limited, Кіпр та Metinvest B.V., Нідерланди, а тому оподаткування доходу має здійснюватися у відповідності до положень Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи та Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, положеннями яких передбачено ставку 5%, яка і була застосована позивачем.

Позивач посилався на те, що постановою Верховного Суду від 17.04.2025 у справі №160/18691/23 встановлено, що позивачем перераховувались дивіденди 12 компаніям-нерезидентам KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED.

У свою чергу, компанії KARONIUS LIMITED, BALOUSCO LIMITED, ELAGRUS LIMITED, JETERE LIMITED, DIPOUS LIMITED, ARSOMONTE LIMITED, FROULANDO LIMITED, MEMORABILIS LIMITED, ZANTEST LIMITED, ACRETREND HOLDINGS LIMITED, STRETTONWAY TRADERS & CONSULTANTS LIMITED, MINT DATA HOLDINGS LIMITED перераховували отриманий від Позивача дохід на користь інших нерезидентів - компанії Metinvest B.V. (резидент Королівства Нідерландів) та компанії Polyworld Limited (резидент Республіки Кіпр).

З`ясування судами, що відповідні виплати дивідендів на користь Metinvest B.V. та Polyworld Limited було профінансовано (повністю або частково) за рахунок дивідендів виплачених позивачем, фактично підтверджують, що судами встановлено ознаки транзитного руху коштів через 12 компаній-нерезидентів до кінцевого бенефіціара.

Таким чином, з огляду на преюдиційність фактичних обставин, встановлених у судовому рішенні, позивач звернувся до суду з позовом з інших підстав. Позивач у заяві про зміну підстав позову зазначив, що компанії Metinvest B.V. та Polyworld Limited є бенефіціарними (фактичними) отримувачами (власниками) дивідендного доходу, що виплачувався позивачем. Ураховуючи, що компанії Metinvest B.V. та Polyworld Limited є фактичними власниками доходу (дивідендів), такий дохід для них є доходом з джерелом походження з України, яким в розумінні пп. «а» пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді доходів, сплачених резидентами України.

Відтак, доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, суд касаційної інстанції не може не погодитись про наявність підстав для застосування вимог пункту 1 частини другої статті 353 КАС України.

Також, у справі, що розглядається позивач зазначає, що компанії Metinvest B.V., Polyworld Limited володіли частками в статутному капіталі Позивача у розмірі більше 20%, що є достатньою підставою для застосування ставки 5% для цілей оподаткування отриманих ними дивідендів. Тобто ставки у тому ж розмірі, що була фактично застосована АТ «ПІВДГЗК» для оподаткування дивідендного доходу. Іншими словами, ставка податку, яку слід було застосувати, не відрізняється від фактично застосованої.

Представники позивача і третьої особи у судовому засіданні покликаючись на матеріали справи, зокрема, на додаток до Акту перевірки, стверджували, що матеріалами підтверджується факт, що компанія Metinvest B.V. володіла і володіє більше 33 відсотків акцій AT «ПІВДГЗК.

Апеляційний суд в оскаржуваному рішенні вказав, що «Metinvest B.V. не був власником акцій AT «ПІВДГЗК.

Суд не може залишити без уваги твердження відповідача, що відомості про структуру власності АТ «ПІВДГЗК» спростовуються загальновідомою та розміщеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією: ZANTEST LIMITED (29,8815%); JETERE LIMITED (59,7630%).

Відповідач доводить, що огляду на те, що Metinvest B.V. не володіє і не володіла на момент виникнення спірних правовідносин часткою в щонайменше 20 відсотків статутного капіталу компанії, то до дивідендів у спірних правовідносинах не може бути застосована знижена ставка податку 5 відсотків. Відповідно, в усіх інших випадках Конвенція між Україною і Нідерландами передбачала надання право державі, резидентом якої є компанія, яка сплачує дивіденди (тобто Україні) за ставкою 15%.

Щодо компанії Polyworld Limited, відповідач констатує, що відсутні будь-які підстави аналізувати застосування Конвенції між Україною і Кіпром з тієї причини, оскільки ця компанія не зверталась належним чином про застосування цієї Конвенції в порядку, визначеному п.103.2 ст.103 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що повноваження щодо витребування, дослідження й аналізу первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, обов`язкових платежів, порушення інших вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з метою визначення сум грошових зобов`язань та штрафних санкцій, є дискреційними повноваженнями і виключною компетенцією останніх. Своєю чергою, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в справедливому, неупередженому та своєчасному вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, інакше було б порушено принцип поділу влади.

Отже, саме відповідач в межах реалізації покладених на нього функцій (ст.ст. 19-1, 75, 85 ПК України) уповноважений отримувати від платників податків у порядку, визначеному законодавством, документи про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, за результатами аналізу яких реалізує компетенцію в частині визначення сум грошових зобов`язань у порядку, визначеному пунктом 54.3 статті 54 ПК України.

Натомість адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене за результатами означених заходів на предмет його відповідності критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд вважає, що висновки судом апеляційної інстанції у цій справі зроблено без дотримання вимог норм процесуального права, зокрема статте 73, 90 КАС України.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін є сутністю офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2, частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Касаційний суд відзначає, доводи сторін без підтвердження доказами у сукупності, що викладені в Акті перевірки та адміністративному позові не можуть відповідати критеріям обґрунтованості. Суд також не вбачається дотримання судом апеляційної інстанції цього критерію щодо надання оцінки доводам позивача і запереченням відповідача щодо обставин, зазначених судом за результатом розгляду справи.

Колегія суддів доходить висновку, що у вказаній частині обставини справи мають бути встановлені належним чином з урахуванням документів та наданих сторонами доказів, оцінених у їх сукупності.

Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню; допустимими, тобто відповідними процесуальній формі їх одержання, єдиною загальною вимогою недопустимості доказів є виявлення порушень закону при їх збиранні.

Необхідно враховувати, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Ненадання правової оцінки обставин справи, що входять до предмета доказування у справі, свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, невжиття належних та достатніх заходів для встановлення фактичних обставин справи, шляхом виявлення та витребування доказів, зокрема, з власної ініціативи та, відповідно, вимагає скасування такого рішення з направленням справи на новий розгляд для усунення вказаних недоліків шляхом встановлення усіх обставин у справі, дослідження доказів та надання їм правової оцінки.

Суд касаційної інстанції зазначає, що під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, повно та об`єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Правилами статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За правилами пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Керуючись статтями 344, 349, 353, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11.12.2025 у справі №160/11425/25 скасувати. Справу №160/11425/25 передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------

В.В. Хохуляк

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду