Справа № 120/14974/25
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 березня 2026 р. Справа № 120/14974/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бак" до Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Бак» (далі ТОВ «Бак», позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) із позовом в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення від 30.09.2025 р. №, №.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що висновки викладені податковим органом в акті перевірки не відповідають дійсності. Зокрема позивач вказує, що усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються товариством зареєстровані в Єдиному державному реєстрі витратомірів лічильників та рівнемірів лічильників та пройшли оцінку відповідності, що підтверджується сертифікатами.

Відтак, спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив та вказав, що перевіркою проведеною на акцизному складі № 1003745 позивача за адресою: Черкаська область, Уманський район, село Христинівка, вулиця Прибережна, буд. 1А встановлено необладнання 2-х витратомірів та 9-ти рівнемірів-лічильників.

Стосовно сертифікатів повірки наданих позивачем вказав, що засоби вимірювальної техніки , які перебувають в експлуатації підлягають повірці через кожні 4 і 2 роки.

При цьому початкова перевірка засобів вимірювання, які перебувають у позивача проводилась в 2017-2018 роках.

У зв`язку з порушенням вимог п.п. 230.1.2 ПКУ на підставі п. 14 ч. 2 ст. 46 Закону № 3817 прийнято спірні рішення. Вказує, що доводи позивача не спростовують встановлених порушень, допущених позивачем та виявлених контролюючим органом під час перевірки позивача.

27.11.2025 р. надійшла відповідь на відзив, в якій твердження відповідача про нібито не надання позивачем документів зазначених в п. 6 запиту Головного управління ДПС у Черкаській області не відповідає дійсності та матеріалам, що містяться у справі. Законодавець надає саме право платнику податку, а не встановлює обов`язок обирати спосіб підтвердження у наявних у нього витратомірів- лічильників та рівнемірів-лічильників відповідності вимогам законодавства, а саме, мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування.

Користуючись зазначеним правом позивач у підтвердження факту дотримання ним даної норми законодавства надав Головному управлінню у Черкаській області докази проведення оцінки відповідності 3-х обладнаних витратомірів-лічильників, а саме: копію Сертифіката перевірки типу № UA.TR.113-0019-17 з терміном дії х 08.02.2017 по 07.02.2027 року та 12-ти обладнаних рівнемірів-лічильників; копію Сертифікату перевірки типу №UA.TR.113-0061-18 з терміном дії з 07.02.2018 по 06.02.2028 року і копію Сертифікату перевірки типу № UA.TR.113-0035-17 з терміном дії з 09.02.2017 по 08.02.2027 року. Проведення оцінки відповідності не є гарантією виробника, як то помилково стверджує відповідач, оскільки вона проведена органом з сертифікації та оцінки відповідності «Метрологія» Національного наукового центру «Інститут Метрології» (м. Харків, вул. Мироносицька, 42) в межах та у спосіб передбачений Постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13.01. 2016 «Про затвердження Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки». В свою чергу поняття «гарантія виробника» передбачена Законом України «Про захист прав споживачів» та не має нічого спільного з спірними правовідносинами.

09.12.2025 р. надійшли пояснення, в яких представник відповідача вкотре зазначив, що засоби вимірювальної техніки , які перебувають в експлуатації підлягають повірці через кожні 4 і 2 роки і сертифікати надані позивачем не підтверджують позитивну повірку таких.

19.01.2026 р. надійшли письмові пояснення від представника позивача, в яких зазначив, що в рамках провадження 580/13672/25 відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому фактично висловило свою позицію в даних правовідносинах, а саме позицію визнання достатності та відповідності наданих ТОВ БАК на письмове звернення про отримання документів (їх належним чином завірених копій) ГУ ДПС у Черкаській області від 28.08.2025 без номеру.

11.02.2026 р. надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких зазначив, що не погоджується із висновком викладеним в рішенні суду у справі №580/13672/25, також зазначив, що рішення не набрало законної сили.

Ухвалою від 05.03.2026 р. відмовлено в залученні третьої особи.

Розглянувши матеріали справи , оцінивши докази, суд встановив наступне.

ТОВ «БАК» здійснює господарську діяльність на нафтобазі, яка знаходиться за адресою: Черкаська область, Уманський район, с. Христинівка, вул. Прибережна, буд. 1.

Відповідно до наказу Головного управлінням ДПС у Черкаській області від 27.08.2025 № 2145-п та згідно з направленнями на перевірку, виданими ГУ ДПС від 27.08.2025 № 3590/23-00-09-01-15, № 3591/23-00-09-01-15, проведено з 28.08.2025 р. по 05.09.2025 р. фактичну перевірку діяльності ТОВ «БАК» за місцем провадження діяльності за адресою: Черкаська обл., Уманський р-н, с. Христинівка, вул. Прибережна, буд. 1А.

За наслідком перевірки складено акт від 08.09.2025 № 13844/23-00-09-01-16/40006097 «Про результати фактичної перевірки ТОВ «БАК», в якому вказано, що на акцизному складі № 1003745 за адресою: Черкаська область, Уманський р-н, с. Христинівка, вул. Прибережна, буд. 1А, де провадить свою господарську діяльність ТОВ «БАК», необладнано 2-х витратоміри-лічильники та 9-х рівнемірів-лічильників.

Відтак, перевіркою встановлено такі порушення:

- п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, а саме: необладнаними 2-х витратомірів-лічильників та 9-х рівнемірів-лічильників;

- п. 14 ч. 2 ст. 46 Закону України від 18.06.2024 № 3817-IX «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;

- п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

За наслідком перевірки прийнято податкові повідомлення - рішення від 30.09.2025 р. №, №, якими застосовано штрафні санкції.

Не погоджуючи із даними рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Абзацом 1- 3 підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу (підпункт 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до абзацу першого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України акцизні склади, на території яких здійснюється виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізація пального, повинні бути обладнані витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі, а для скрапленого газу (пропану або суміші пропану з бутаном), інших газів, бутану, ізобутану за кодами згідно з УКТ ЗЕД 2711 12 11 00, 2711 12 19 00, 2711 12 91 00, 2711 12 93 00, 2711 12 94 00, 2711 12 97 00, 2711 13 10 00, 2711 13 30 00, 2711 13 91 00, 2711 13 97 00, 2711 14 00 00, 2711 19 00 00, 2901 10 00 10 - також можуть бути обладнані пристроями для вимірювання рівня або відсотка пального у резервуарі (далі - рівнемір-лічильник) на кожному введеному в експлуатацію стаціонарному резервуарі, розташованому на акцизному складі.

Нормами абзаців четвертого-восьмого підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України передбачено, що витратоміри-лічильники та резервуари повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, проведені відповідно до законодавства, а рівнеміри-лічильники повинні відповідати вимогам законодавства та мати позитивний результат повірки або оцінку відповідності, або калібрування, проведені відповідно до законодавства. У разі відсутності позитивного результату повірки або оцінки відповідності, або калібрування витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників для цілей цього Кодексу акцизні склади, на яких вони розташовані, вважаються необладнаними витратомірами-лічильниками та рівнемірами-лічильниками.

Паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати:

а) усі розташовані на акцизних складах резервуари, введені в експлуатацію, витратоміри-лічильники та рівнеміри-лічильники у розрізі акцизних складів - в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі;

б) усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Один акцизний склад може бути зареєстрований виключно одним розпорядником акцизного складу. Один розпорядник акцизного складу може зареєструвати один і більше акцизних складів.

Забороняється здійснення реалізації пального без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, рівнемірів-лічильників та резервуарів, без реєстрації акцизного складу.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що розпорядники акцизних складів зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі. Без наявності зареєстрованих витратомірів-лічильників, забороняється здійснення реалізації пального.

Процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр), а також порядок передачі облікових даних (обсягу обігу та залишку пального) з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів визначає Порядок ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 891 (далі Порядок № 891).

Реєстр - електронна база даних, яка містить податкову інформацію про розпорядників акцизних складів, наявні у них акцизні склади, розташовані на акцизних складах резервуари, витратоміри та рівнеміри, їх серійні (ідентифікаційні) номери, а також дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про фактичний обсяг обігу пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТЗЕД, акцизних складів та розпорядників акцизних складів (підпункт 5 пункту 2 Порядку № 891).

Згідно із пунктом 3 Порядку № 891 адміністратором та держателем Реєстру є контролюючий орган, який зокрема забезпечує: створення програмного продукту, що забезпечує функціонування Реєстру, приймання від розпорядників акцизних складів електронних документів для наповнення Реєстру, обробку електронних документів для наповнення Реєстру та перенесення з них даних до Реєстру, збереження даних, що містяться в Реєстрі.

Інформація, що міститься в електронних документах для наповнення Реєстру та в Реєстрі, використовується посадовими особами контролюючих органів під час виконання ними функцій, передбачених підпунктом 19-1.1.14 пункту 19-1.1 статті 19-1 та абзацом першим пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України (пункт 13 Порядку № 891).

Згідно з п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За положеннями підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 Податкового кодексу України.

Як свідчить зміст акта перевірки від 08.09.2025 № 13844/23-00-09-01-16/40006097 підставою для висновку контролюючого органу про порушення товариством вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 Податкового кодексу України є те, що на акцизному складі № 1003745 за адресою: Черкаська область, Уманський р-н, с. Христинівка, вул. Прибережна, буд. 1А, де провадить свою господарську діяльність ТОВ «БАК», необладнання 2-х витратомірів-лічильників та 9-х рівнемірів-лічильників.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу суд зазначає наступне.

Так, із акта перевірки від 08.09.2025 № 13844/23-00-09-01-16/40006097 вбачається, що на акцизному складі ТОВ «БАК» № 1003745 наявні 12 резервуарів для зберігання пального та 3 місця наливу пального.

На підтвердження належного обладнання 12-ти резервуарів рівнемірами-лічильниками та 3-х місць наливу пального витратомірами-лічильниками позивач надав договори поставки обладнання від 18.05.2017 № 18-05/17, від 14.09.2017 № 14-09/1/2017 та акт приймання виконаних робіт №21/05-1/18 за травень 2018 року. Зазначені документи свідчать про фактичне встановлення та готовність засобів вимірювання до експлуатації.

Крім того, у матеріалах справи наявні копії документів, що підтверджують проведення оцінки відповідності обладнаних засобів вимірювальної техніки, а саме:

для 3-х витратомірів-лічильників: копія Сертифіката перевірки типу № UA.TR.113-0019-17 (чинний до 07.02.2027) .

для 12-ти рівнемірів-лічильників: копії Сертифікатів перевірки типу № UA.TR.113-0061-18 (чинний до 06.02.2028) та №UA.TR.113-0035-17 (чинний до 08.02.2027).

При цьому, суд зауважує, що податковий орган визнає наявність лише 1 витратоміра та 3 рівнемірів, попри фактичне обладнання складу 3 витратомірами та 12 рівнемірами. При цьому в акті перевірки не конкретизовано, які саме засоби вимірювання (з наявних та ідентифікованих документально) ГУ ДПС вважає встановленими згідно з пп. 230.1.2 ПК України, а які ні.

Наявні в матеріалах справи копії Сертифікатів перевірки типу (№ UA.TR.113-0019-17, № UA.TR.113-0061-18 та № UA.TR.113-0035-17), термін дії яких охоплює період проведення перевірки, належним чином підтверджують відповідність усіх 3-х витратомірів та 12-ти рівнемірів-лічильників вимогам пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України. Зазначені сертифікати є чинними (до 2027 та 2028 років відповідно), встановлені на складі засоби вимірювання є легітимними та сертифікованими станом на день перевірки 28.08.2025.

Крім того, суд врахував, що відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі Закон № 1314-VII) повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності (абз. 2 ч. 1 ст. 16 Закону № 1314-VII ).

Для додаткового підтвердження відповідності встановлених засобів вимірювальної техніки вимогам законодавства ТОВ «БАК» забезпечило проведення їхньої повірки. За результатами процедури підтверджено повну справність та точність усіх 3-х витратомірів та 12-ти рівнемірів, що засвідчено Свідоцтвами № СП 8.069-2025 (діє до 10.09.2027) та № СП 8.070-2025 (діє до 11.09.2029).

Окремо суд зауважує, й на п. 3 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом МЕРТ України 08.02.2016 № 193 , в якому визначено, що оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки свідоцтво про повірку ЗВТ може бути оформлене:на паперовому носії; в електронній формі - у разі дотримання вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та цього Порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт обладнання акцизного складу належними засобами вимірювальної техніки підтверджується не лише їх фізичною наявністю, а й документами про оцінку відповідності, виданими згідно з технічними регламентами. Наявність чинних свідоцтв про повірку та Сертифікатів підтверджує, що всі встановлені на складі одиниці обладнання (3 витратоміри та 12 рівнемірів) офіційно дозволені до експлуатації та повністю відповідають технічним стандартам, визначеним у пп. 230.1.2 ПК України.

Таким чином, твердження податкового органу про порушення лише з підстави проведення повірки без дотримання інтервалу є необґрунтованим і не свідчить про невідповідність засобів вимірювальної техніки вимогам законодавства.

За таких обставин спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 12112 грн. судового збору підлягають відшкодуванню повністю.

Окремо щодо поданої заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, докази чого, як зазначає представник позивача в позовній заяві, будуть надані до завершення справи, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За текстом пункту 1 частини першої статті 132 КАС України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, за приписами частини 3 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У цьому випадку суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (частина 5 цієї статті).

З аналізу наведених норм процесуального закону вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі.

За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви "про це" до закінчення судових дебатів.

Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка у частині сьомій статті 139, частині третій статті 143 КАС України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Разом з тим на дату прийняття рішення представником позивача не подано докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, чи доказів, які б підтверджували не можливість подання таких в межах строку розгляду справи.

Відтак, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час та після прийняття рішення.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 30.09.2025 р. №, №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бак» (вул.Мазепи Гетьмана, 6, офіс 207, м. Вінниця, Вінницька область, код за ) сплачений судовий збір 12112 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальнісю "БАК" (вул. Мазепи Гетьмана, 6, офіс 207, м. Вінниця, 40006097)

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Повний текст рішення сформовано 5.03.2026р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна