Справа № 320/9232/26
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

03 березня 2026 року м. Київ № 320/9232/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд заборонити Військовій частині НОМЕР_1 в особі її посадових осіб вчиняти дії щодо ОСОБА_1 , переміщувати за межі Військової частини НОМЕР_1 чи до будь-якої іншої військової частини/навчального центру, та/або до іншого місця служби до набрання законної сили рішення суду у цій справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини другої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що з 13.03.2015 ОСОБА_1 був виключений з військового обліку на підставі у на підставі пункту 3 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII як військовозобов`язаний, визнаний непридатним до військової служби на підставі пункту «а» статті 62 графи І Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України).

Водночас, вказує, що у лютому 2026 року був затриманий та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11.02.2026 ОСОБА_1 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано придатним до військової служби та призваний за загальною мобілізацією у Збройні Сили України в військову частину НОМЕР_1 . На момент звернення із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обіймає посаду санітарного інструктора евакуаційного відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 .

Заявник зазначає, що рішення медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.02.2026 про визнання його придатним за станом здоров`я до військової служби, а також а рішення військової частини НОМЕР_1 про зарахування його до списків особового складу частини та на всі види забезпечення є незаконними та містить ознаки очевидної протиправності.

Відтак, заявник має намір звернутися до суду із відповідним позовом із позовними вимогами до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» від 11.02.2026, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу начальника Військової частини НОМЕР_1 «Про зарахування до списків особового складу частини та на всі види забезпечення» в частині ОСОБА_1 ; про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби ОСОБА_1 .

Необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти певні дії (заборони військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії з переміщення Заявника за межі військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби в інших військових частинах до набрання законної сили рішенням за заявленим позовом) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав заявника позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки в умовах бойових дій заявник може бути переміщений до штурмових підрозділів на лінії зіткнення та цілком ймовірно загинути у бою.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В розумінні наведеної норми закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Так, суд зазначає, що обставини правомірності/протиправності наказів про призив позивача під час мобілізації та зарахування до особового складу військової частини, можуть бути встановлені лише за результатами розгляду справи по суті та дослідженні усіх доказів, наданих як позивачем, так і відповідачами у даній справі.

Таким чином, наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Разом з тим, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Твердження заявника, визначені у заяві як обґрунтування необхідності вжиття забезпечувальних заходів, сформульовані як можливість/ймовірність, яка ґрунтуються тільки на припущеннях. Проте, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, оскільки таке рішення суперечитиме законодавчо визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

З огляду на предмет позову та засоби доказування такого, суд зазначає, що дії щодо направлення позивача до іншого місця служби можуть бути вчинені відповідачем лише шляхом прийняття відповідного наказу, якого на час розгляду заяви не існує, а отже останній не є предметом оскарження у даній справі.

Тому, на думку суду вжиття заходів забезпечення позову на даний час є передчасним.

Враховуючи зазначене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та доводів, наведених на його обґрунтування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно з частиною п`ятою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної відмовити.

Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи (їхнім представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Шевченко А.В.