Справа № 420/789/26
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/789/26
УХВАЛА

03 березня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Катаєва Е.В., вивчивши адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частина НОМЕР_2 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частина НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток;

зобов`язати в/ч НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошової компенсації ОСОБА_1 за невикористані дні оплачуваних відпусток в загальній кількості 97 днів, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України за наявності технічної можливості суд може розглядати справу за матеріалами в електронній формі.

Оскільки у суду наявна така технічна можливість, суд розглядає справу в електронній формі за матеріалами, що містяться в автоматизованій системі діловодства спеціалізованого суду.

Частиною 1 ст. 171 КАС України визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, крім іншого, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету (п.2); зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів (п.4); виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п.5); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (п.8).

Позивач вказує, що він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_3 та наказом від 30.08.2024 року №251 звільнений зі служби, йому наказом від 26.08.2024 року нарахована компенсація за невикористані дні відпустки за 2022-2024 роки.

Позивач визначив у якості відповідача в/ч НОМЕР_1 та зазначив, що оскільки він звільнений з в/ч НОМЕР_1 , саме на Військовій частині НОМЕР_1 лежить обов`язок щодо повного розрахунку при звільненні.

Також у якості відповідача зазначена в/ч НОМЕР_2 з посиланням на те, що оскільки в/ч НОМЕР_1 перебувала на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_2 , саме остання уповноважений здійснювати перерахунок грошової компенсації.

Проте виплата грошового забезпечення позивачу здійснювалися в/ч НОМЕР_4 на підставі документів, які готує і подає для подальшого виконання в/ч НОМЕР_5 .

Будь-яких правових обґрунтувань щодо визначення відповідачів представником позивача, якій є професійним адвокатом, в позові не наведено.

Проте згідно абз. 5 п.1.2 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 (далі Правила №280), фінансове забезпечення система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.

Поняття фінансового господарства військової частини розкривається положеннями абз. 4 п. 1.2 Правил №280, зокрема це сукупність процесів щодо управління фінансовими ресурсами, які є в розпорядженні військової частини з метою виконання покладених на неї завдань.

У відповідності до п.1.5 Правил №280 військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).

Відповідно абз. 4, 6 п. 1.5 Правил №280 командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.

Первинні документи, розрахунки фондів оплати праці, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (командир та інша, визначена командиром, відповідальна посадова особа) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.

Отже відповідала за організацію своєчасного, правильного оформлення та подання до фінансово-економічної служби військової частини в/ч НОМЕР_2 документів, необхідних для здійснення фінансового забезпечення, нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям саме в/ч НОМЕР_1 .

Проте позивачем до позову наданий лист в/ч НОМЕР_2 , що в/ч НОМЕР_1 ліквідована, правонаступника не визначено.

Таким чином, позивачем пред`явлені позовні вимоги до суб`єкта владних повноважень, якій ліквідований, що не відповідає вимогам КАС України.

Крім того, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, заява про поновлення строку звернення до суду із визначенням поважності пропуску причин його пропуску не надано.

Позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2025 від 11.12.2025 року, проте суд вважає що позивач помилково трактує положення вказаного Рішення щодо спірних правовідносин позивача у даній справі.

Позивач є звільненим зі служби, він не продовжує службу.

Рішенням Конституційного Суду від 11.12.2025 року у справі №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), яким визнано такою, що не відповідає Конституції (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Визнана неконституційною нормою саме ч.1 ст. 233 КЗпПУ, яка стосується працівників, які продовжують роботу (службу). У рішенні зазначено, що законодавча конструкція створює парадоксальну ситуацію: працівник, який продовжує працювати, перебуває у менш захищеному становищі, ніж той, хто вже звільнений.

Як зазначав Конституційний Суд України, „строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин ( абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012); „реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права (перше речення абзацу другого підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013).

Далі у Рішенні вказано, що строк звернення до суду - це встановлений законом проміжок часу, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права; після закінчення строку звернення до суду право не зникає, але не може бути належно реалізоване в разі неможливості поновлення цього строку.

Строк звернення до суду відіграє ключову роль у забезпеченні юридичної визначеності: він створює передбачувані часові межі для оскарження дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України зазначає, що законодавець наділений дискрецією у визначенні строків звернення працівника до суду у трудових спорах і може встановлювати різні строки для різних категорій таких спорів з урахуванням характеру спірних правовідносин, правової природи вимог, тривалості або регулярності порушення, способу його виявлення, обсягу і складності доказування тощо.

Отже є діючою нормою ч.2 ст.233 КЗпПУ, якою законодавцем встановлений тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні .

Також відповідно підлягають застосуванню правові висновки Верховного Суду викладеного у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, що з 19 липня 2022 року діє трьохмісячний строк звернення для осіб, звільнених зі служби. Крім того, такий строк обраховується з дати отримання військовослужбовцем грошового атестату.

Згідно з ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

В ухвалі від 18.06.2025 року по справі №990/266/25 Верховний Суд зазначив, що позовні вимоги мають бути сформульовані чітко, зрозуміло та містити визначений спосіб судового захисту. В ухвалі від 16.04.2025 року у справі №990/160/25м Верховний Суд вказав, що всупереч ст.ст.160,161,79,80 КАС України позивачем письмово не повідомлено про об`єктивну неможливість самостійного подання документів, про витребування яких просить остання, а також не надано доказів, які б підтверджували здійснення усіх залежних від неї дій, спрямованих на отримання відповідних документів для подальшого подання їх безпосередньо до суду. Процесуальне законодавство встановлює вимоги до змісту позовної заяви. Від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Згідно зі ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст. ст. 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Суд вважав необхідним залишити адміністративний позов без руху та надати позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, та роз`яснює, що недоліки повинні бути усунуті шляхом надання до суду належним чином оформленого позову із визначенням належного відповідача, заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску.

Позивач подав до суду позов та заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначив, що неможливо встановити з наказу про звільнення чи при обрахуванні компенсації за невикористані дні відпустки враховувалась додаткова винагорода, 12.05.2023 року звернулась в інтересах позивача до військової частини. 19.05.2025 року отримана відповідь щодо неврахування додаткової винагороди при розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки.

У подальшому також направлялись адвокатські запити. Тому представник вважає не пропущеним строк звернення до суду.

Також у вказаній заяві представник зазначив, що позивач звертався з первинною позовною заявою до Кіровоградського окружного адміністративного суду 22.12.2025 року, однак ухвалою суду від 07.01.2026 року позов повернуто позивачу.

Про вказані обставини щодо звернення до суду до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав позивач не вказував у позові при зверненні до Одеського окружного адміністративного суду.

В ухвалі Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.01.2026 року судом надана оцінка дотримання позивачем строку звернення до суду, визнані неповажними причини та позов повернутий. Позивачем ухвала суду не оскаржена, а вже 12.01.2026 року позивач звертається з тотожним позовом до Одеського окружного адміністративного суду без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Суд у цій справі №420/789/26 вважає неповажними причини пропуску строку звернення до суду, які такими визначає представник позивача, а саме направлення адвокатських запитів до відповідача.

Представник позивача вказує, що первинний запит був направлений 12.05.2025 року щодо врахування додаткової винагороди при обрахуванні компенсації за невикористані дні відпустки при звільненні, та вже 19.05.2025 року була отримана відповідь, що така винагорода не враховувалась.

Отже, навіть якщо не враховувати час звільнення позивача зі служби наказом від 30.08.2024 року №251, то вже 19.05.2025року позивач достовірно знав про порушення його прав, які ним зазначені у цьому позові.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду позивач звернувся в грудні 2025 року, тобто з пропущенням строком звернення до суду.

Між тим, суд вважає необхідним також врахувати ту обставину, що позивач з часу звільненні зі служби на протязі більш 8 місяців також не робив будь-яких дій щодо з`ясування обставин розрахунку з ним при звільненні.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

З урахуванням встановлених обставин, визнання неповажними причини пропуску строку звернення до суду, які вказані в заяві про поновлення строку звернення до суду, в силу приписів ч.1 ст.123 КАС України суд вважав необхідним продовжити строк на усунення недоліків позову для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням при наявності інших причин поважності його пропуску, тобто причин які об`єктивного перешкоджали звернутися до суду з дотримання визначених КАС України строків.

Ухвалою суду від 16.02.2026 року продовжений строк на усунення недоліків позову із зазначенням при наявності інших причин його пропуску.

Представник позивача подала заяву про поновлення строку звернення до суду, виклавши в ній ті самі причини поважності пропуску строку звернення до суду, які визнані неповажними як Кіровоградським окружним адміністративним судом в ухвалі від 07.01.2026 року, так і Одеським окружним адміністративним судом в ухвалах від 19.01.2026року, від 16.02.2026 року.

Додатково представник позивача звернула увагу на постанову Верховного Суду від 06.03.2025 року у справі №380/13595/24, в якій зазначено, що правозастосовна практика вимагає уникнення надмірного формалізму, який може призвести до обмеження доступу до правосуддя. Застосування строків не може бути суто механічним. Процесуальні норми повинні враховувати фактичні можливості особи для реалізації права на судовий захист, особливо якщо йдеться про військовослужбовців, які виконують службові завдання у складних умовах.

Суд вважає, що посилання на висновки Верховного Суду у вказаній справі №380/13595/24 є неспроможним, оскільки в ній йшла мова про пропущення строку звернення до суду саме діючого військо службовця, якій після стаціонарного лікування, продовжив службу у зоні бойових дій.

Між тим, в Рішенні Конституційного Суду від 11.12.2025 року у справі №1-7/2024(337/24), яким визнана неконституційною норму ч.1 ст.233 КЗпПУ, вказано, що строк звернення до суду відіграє ключову роль у забезпеченні юридичної визначеності: він створює передбачувані часові межі для оскарження дій чи бездіяльності. Конституційний Суд України зазначає, що законодавець наділений дискрецією у визначенні строків звернення працівника до суду у трудових спорах і може встановлювати різні строки для різних категорій таких спорів з урахуванням характеру спірних правовідносин, правової природи вимог, тривалості або регулярності порушення, способу його виявлення, обсягу і складності доказування тощо.

Враховуючи викладено суд вважає, що представником позивача не наведено причин поважності пропуску строку звернення до суду, які об`єктивно перешкоджали звернутися до суду з дотримання визначених КАС України строків.

Керуючись ст. ст. 123, 160, 161, 169, 248 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частина НОМЕР_2 , третя особа Міністерство оборони України, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили у порядку ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. ст. 293-295 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва