Справа № 240/25419/25
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/25419/25

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сороки Тетяни Леонідівни від 20.10.2025 (ВП № 79058466).

В обґрунтування позову вказує, що рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року по справі №240/9857/24, набрало чинності 14.04.2025. Зазначає, що 15.04.2025 юридичною службою було написано рапорт на виконання зазначеного рішення суду. Тобто, військова частина НОМЕР_1 відразу розпочала виконувати рішення суду, щодо нарахування та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 19 серпня 2017 року із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. Позивач у позові зазначає, що 17.02.2025 фінансово-економічною службою військової частини було відпрацьовано розрахункову відомість та довідка-розрахунок за вих. №3545 від 17.04.2025, подано заявку-розрахунок до органу забезпечення ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки військова частина НОМЕР_1 не являється розпорядником фінансових коштів, а фінансується за рахунок державного бюджету. В подальшому аналогічні заявки-розрахунки надсилались до органу забезпечення на витребування коштів для виконання рішень судів, а саме: вих. №4123 від 06.05.2025, вих. №4420 від 16.05.2025, вих. №5083 від 06.06.2025, вих. №5420 від 18.06.2025, вих. №5974 від 07.07.2025, вих. №6342 від 18.07.2025, вих. №7003 від 07.08.2025, вих. №7357 від 19.08.2025, вих. №8282 від 05.09.2025, вих. №8694 від 18.09.2025, вих. №9545 від 06.10.2025, вих. №10032 від 16.10.2025. На переконання представника позивача, військова частина НОМЕР_1 добросовісно виконала усі заходи які вона могла виконати для забезпечення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року по справі №240/9857/24, але не дивлячись на проведену роботу та факт того що військова частина НОМЕР_1 не являється розпорядником фінансових коштів, а фінансується за рахунок державного бюджету. З огляду на вказане, просить позов задовольнити.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючою суддею визначено суддю Попову Оксану Гнатівну.

Суддя Попова О.Г. своєю ухвалою від 18.11.2025 прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 28.11.2025 надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 02.12.2025 (вх. №86357/25 від 03.12.2025). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що повноцінних доказів виконання виконавчого листа № 240/9857/24 виданого Житомирським окружним адміністративним судом 26.06.2025 про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 19.08.2017 із застосуванням базового місяця як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, позивачем не надано та виконавцем при примусовому виконанні - не встановлено. В матеріалах виконавчого провадження відсутні документи, зміст яких підтверджує добровільне виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 04.12.2025 (вх. №86840/25 від 05.12.2025).

Указом Президента України №958/2025 від 13 грудня 2025 року ОСОБА_2 призначено на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Наказом Голови Житомирського окружного адміністративного суду від 05.01.2026 №01-03-ос суддю Попову Оксану Гнатівну відраховано зі штату, у зв`язку з призначенням на посаду судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Згідно із актом приймання - передавання справ та документів, затвердженим Головою суду 12.01.2026, нерозглянуті суддею справи передані для подальшого розподілу.

На підставі розпорядження №23 від 12.01.2026 було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатом якого суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну визначено головуючою суддею для розгляду даної адміністративної справи.

Суддя Лавренчук О.В. своєю ухвалою від 14.01.2025 прийняла адміністративну справу до свого провадження.

Ухвалою від 14.01.2026 постановлено заяву військової частини НОМЕР_1 про збільшення позовних вимог залишити без руху.

Ухвалою суду від 20.01.2026 постановлено відмовити у задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про відстрочення (розстрочення) сплату судового збору при збільшенні позовних вимог. Заяву військової частини НОМЕР_1 про збільшення позовних вимог залишено без руху.

Ухвалою суду від 28.01.2026 постановлено здійснювати розгляд позовних вимог з урахуванням заяви Вх. №85421/25 від 28.11.2025. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 05.02.2026 (вх. №8726/26 від 06.02.2026. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що 08.01.2026 на адресу відділу надійшов лист з військової частини НОМЕР_1 де повідомляють про повне виконання виконавчого листа №240/9857/24 від 26.06.2025, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, про… Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 19.08.2017 із застосуванням базового місяця як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44. Військовою частиною відповідно до платіжної інструкції № 3356 від 26.12.2025 було здійснено перерахунок коштів на користь стягувача. 08.01.2026 держаним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Просить відмовити у задоволенні позову.

У період із 09.02.2026 по 13.02.2026 головуюча у справі суддя перебувала на онлайн-навчанні в Національній школі суддів України.

Ухвалою суду від 24.02.2026 постановлено витребувати у Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №79058466 (сформовану у хронологічному порядку, з описом документів виконавчого провадження).

До суду 04.03.2026 надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №79058466.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 16.10.2024 у справі №240/9857/24 ухвалено: зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01 січня 2016 року по 19 серпня 2017 року із застосуванням базового місяця (як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення) січень 2008 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області від 10.09.2025 було відкрито виконавче провадження № 79058466.

Цього ж дня, тобто 10.09.2025 державний виконавець сформував вимогу №20/114653, якою вимагає військову частину НОМЕР_1 виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою старшого державного виконавця Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області від 20.10.2025 на військову частину НОМЕР_1 накладено штраф у розмірі 5100 грн. У постанові вказано: "Встановлено: Рішення суду не виконано".

Постановою від 14.11.2025 на боржника, яким є військова частина НОМЕР_1 , накладено штраф у розмірі 10200 грн. У рядку: "встановлено" процитовано резолютивну частину рішення суду, а у рядку "Постановляю" зазначено: "1. За Рішення суду не виконано протягом 10 робочих днів" (а.с. 62).

Вважаючи постанови про накладення штрафу протиправними, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закону №1404).

В свою чергу, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вказаним Законом визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Статтею 1 Закону №1404 передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 3 Закону №1404 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Частиною першою статті 5 Закону №1404 врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 63 Закону № 1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 75 Закону № 1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, відповідальність за невиконання судового рішення настає виключно за умови, що судове рішення не виконане без наявності поважних причин і у строк, встановлений державним виконавцем.

Даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладений штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення, необхідно з`ясувати у чому полягає причина невиконання рішення у відведений на це строк. Це означає, що сам факт невиконання рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин такого невиконання, не може вважатись достатньою підставою для відповідальності боржника відповідно до норми Закону України "Про виконавче провадження".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 640/9234/19.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Верховний Суд в постанові від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 викладав висновок про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Судом з`ясовано, що спір у цій справі стосується виконання рішення суду щодо виплати індексації грошового забезпечення.

Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 , на виконання рішення суду у справі №240/9857/24 було здійснено нарахування та подано заявку-розрахунок до органу забезпечення ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), оскільки військова частина НОМЕР_1 не являється розпорядником фінансових коштів, а фінансується за рахунок державного бюджету.

Судом встановлено, що з метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року по справі №240/9857/24, яке набрало законної сили 14.04.2025, військова частина НОМЕР_1 складено довідку-розрахунок про нараховану ОСОБА_1 індексацію за період з 01.01.2016 по 19.08.2017, зі змісту якої вбачається, що сума коштів, що підлягають виплаті ОСОБА_1 на виконання рішення суду у справі №240/9857/24 становить 57714,75 грн (а.с. 7).

До позову також додано:

копії розрахунків - потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КВЕД 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення на квітень - червень 2025 року; копії основних та додаткових заявок - розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КВЕД 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення: на квітень 2025 року, на травень 2025 року, червень 2025 року (а.с. 8-17), де за порядковим номером 109 вказано: ОСОБА_1 ;

копії розрахунків - потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби, виконання рішень судів та видатків за КВЕД 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення на липень 2025 року- жовтень 2025 року та копії основних та додаткових заявок - розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КВЕД 2800 "Інші поточні видатки" за напрямом грошового забезпечення за липень - жовтень 2025 року, де за порядковим номером 51 вказано: ОСОБА_1 (а.с. 18 на звороті - 33).

Відповідно до ст. ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем не було виплачено належні до виплати суми стягувачу у зв`язку з відсутністю державного асигнування.

Такі підстави невиконання судового рішення, на переконання суду, є поважними, оскільки грошові кошти у вигляді грошового забезпечення, яке належить стягувачу, не є власністю позивача, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Суд зазначає, що невиконання судового рішення Військовою частиною НОМЕР_1 в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Таким чином, судом встановлено, що позивач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року по справі №240/9857/24.

У постанові від 20.05.2021 (справа № 420/5465/18) Верховний Суд вказав, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання примусове виконання його відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим. Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При наданні оцінки вжитим позивачем заходів щодо виконання рішення суду не встановлено наявності вини та умислу на навмисне невиконання рішення у справі №240/9857/24 боржником.

Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відтак, невиконання судового рішення в частині виплати нарахованих коштів, на думку суду, відбулось з незалежних від військової частини НОМЕР_1 причин, які є поважними у розумінні ст. 63, 75, Закону України № 1404, що виключає можливість накладення штрафу на боржника.

Приймаючи спірні постанови про накладення штрафу, державний виконавець не здійснив перевірку об`єктивної неможливості позивача виконати рішення суду, а обмежився лише констатуванням факту не виконання рішення суду у частині виплати коштів.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови відповідача про накладення штрафу не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання їх протиправними та скасування.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 4844,80 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звернення військової частини НОМЕР_1 з цим позовом до адміністративного суду зумовлене незгодою із рішеннями відповідача за захистом своїх порушених прав та інтересів як сторона виконавчого провадження, а не як суб`єкт владних повноважень при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Тобто у цьому спорі військова частина НОМЕР_1 діє не як суб`єкт владних повноважень, а як юридична особа до суб`єкта владних повноважень Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області щодо оскарження постанов старшого державного виконавця цього відділу, винесеної в рамках виконавчого провадження, будучи його стороною, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене суд проходить до висновку про застосування положень частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнення з відповідача на користь ГУ ПФУ в Житомирській області судового збору.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 815/4246/17.

Отже, у зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, оскільки Бердичівський відділ є структурним підрозділом, у повному розмірі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Задовольнити позов військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вул. Європейська, 128, м. Бердичів, Бердичівський район, Житомирська область, 13306, ) про визнання протиправними та скасування постанов.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сороки Т.Л. від 20.10.2025 у ВП №79058466 про накладення штрафу.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Сороки Т.Л. від 14.11.2025 у ВП №79058466 про накладення штрафу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь військової частини НОМЕР_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 4844 ( чотири тисячі вісімсот сорок чотири ) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук

05.03.26