Справа № 320/32161/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року № 320/32161/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Донецькій області, УСЗН Вишгородської РДА про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області (далі - відповідач-1) та УСЗН Вишгородської РДА (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- про визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ в Донецькій області щодо не призначення пенсії позивачці, та відповідно, зобов`язання відповідачів нарахувати та виплатити позивачці пенсію за період з 03.02. по 09.06.2022р.;

- про визнання протиправною бездіяльності УСЗН Вишгородської РДА щодо невидачі позивачці посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи І категорії.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача-1 надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач-2 не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву, не зважаючи на те, що був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відтак, суд, з урахуванням приписів ст. 162 КАС України, здійснюватиме розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивачка перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Київській області та з 05.05.2012р. отримувала пенсію за віком згідно ЗУ № 1058.

12.02.2022р. позивачка звернулась до УСЗН Вишгородської РДАв особі Іванківського підрозділу із заявою про видачу їй посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи згідно довідки МСЕК серії АВ № 1082854 від 03.02.2022р. про встановлення ІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із впливом аварії на ЧАЕС.

До отримання запитуваного посвідчення, позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок пенсії від 02.05.2022р. № 838, а саме про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 на пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII.

Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності та Головним управлінням ПФУ в Донецькій області прийнято рішення про відмову від 04.05.2022р. № 50, яку мотивовано неподанням заявнком документу на підтвердження статусу громадянки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (посвідчення І категорії потерпілого від Чорнобильської катастрофи).

Позивачка стверджує, що отримала посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи 31.05.2022р.

09.06.2022р. позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Київській області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 796 та надала довідку № 13-22-194 від 09.06.2022р, видану УСЗН Вишгородської РДА, якою підтверджено те, що ОСОБА_1 дійсно є особою з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, категорії 1Б №050994 за рішенням комісії від 31.05.2022р. (у зв`язку з відсутністю бланків посвідчень).

З листа ГУ ПФУ у Київській області від 20.09.2022р. за вих. № 1000-0202-8/93462 слідує, що з 09.06.2022р. позивачку переведено на пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII.

Позивачка вважає, що пенсію по інвалідності їй мали б призначити з моменту встановлення інвалідності - з 03.02.2022р., так як Управлінням СЗН Вишгородської РДА із порушенням строків, визначених законодавством, видано позивачці довідку про те, що вона є особою з інвалідністю з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, тим самим відповідачами порушено її право на отримання відповідної пенсії за період з 03.02.2022р. по 09.06.2022р.

Наведені обставини послугували підставою для звернення позивачкою до суду із даним позовом.

Щодо спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 54 Закону № 796, пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до статті 65 Закону № 796 Учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З наведеного слідує, що призначення пенсії по інвалідності згідно статті 54 Закону № 796 обумовлене наданням при зверненні документу на підтвердження статусу громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме відповідного посвідчення.

З огляду на те, що позивачкою не подано відповідного посвідчення при первинному зверненні за призначенням пенсії по інвалідності (02.05.2022р.), відповідачем-1 прийнято рішення від 04.05.2022р. № 50 про відмову у призначенні такої пенсії.

Наведене рішення є чинним, в адміністративному та/або судовому - не оскаржувалось, при цьому не є предметом оскарження у даній справі.

Разом з тим, суд враховує, що згідно листа відповідача-2 від 25.10.2022р., наявного у матеріалах справи, позивачці було повідомлено про призупинення надання адміністративної послуги, якою є видача посвідчень постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до приписів постанови КМУ від 28.02.2022р. № 165 через повномасштабну військову агресію рф проти України та введення воєєнного стану з 24.02.2022р. У листі зазначено, що заяву позивачки від 17.02.2022р. та подання Вишгородської районної державної адміністрації для визначення їй статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 3, було прийнято та розглянуто на першому з початку війши засіданні комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим катсгоріям громадят. яке відбулося 31.05.2022р., на якому було розглянуто близько 500 справ постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відтак, суд вважає необґрунтованим посилання позивачки на допущення відповідачем-2 протиправної бездіяльності, яка полягає у не видачі їй запитуваного посвідчення у строк встановлений законодавством.

Враховуючи викладене, в органів ПФУ були відсутніми законні підстави для призначення позивачці пенсії по інвалідності саме з 03.02.2022р., позаяк документ на підтвердження наявності у позивачки статусу громадки, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, був поданий нею до ГУ ПФУ у Київській області разом із заявою при призначення пенсії по інвалідності 09.06.2022р.

Відтак, призначаючи позивачці пенсію по інвалідності з 09.06.2022р., територіальні органи ПФУ діяли правомірно.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частинами першою і другою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай безпосередніх індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушень закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи. Позови "в інтересах законності" не мають на меті захист порушених суб`єктивних прав, а тому в таких справах не може бути реалізовано завдання адміністративного судочинства.

Конституційний Суд України у підпункті 3.6 пункту 3 Рішення від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес)) зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст. У вказаній справі Конституційний Суд України виснував, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивач - це, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Натомість, доводи позивача щодо порушення відповідачами її прав оскаржуваною бездіяльністю, які не підтверджені наявними у справі доказами, натомість спростовані встановленими судом обставинами, не можуть бути належним та допустимим доказом порушення прав позивача.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський суд з прав людини у пункті 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» зазначив, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

З встановлених судом обставин слідує, що оскаржуваними діями відповідачів права позивача не порушено.

Наведений висновок суду доводами позивача, підтверджених наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами, не спростовано.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Донецькій області, УПСЗН Вишгородської РДА про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.