Справа № 160/22777/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 160/22777/21

адміністративне провадження № К/990/9373/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Коваленко Н.В., перевіривши касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістіна» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у порядку письмового провадження,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Крістіна» звернулось до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, в якому просило:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо внесення відомостей про код цільового призначення « 1.11.3» запис №001 від 09.03.2016 року у розділі №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- визнати протиправним та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати запис №008 від 14.06.2018 року про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести запис (зміни) про код цільового призначення «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови 03.15» у розділі №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо внесення відомостей про код цільового призначення « 1.11.6» запис №001 від 06.09.2016 року у розділі №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164;

- визнати протиправним та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати запис №012 від 15.06.2018 року про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39835428, та Відділ у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести запис (зміни) про код цільового призначення «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови 03.15» у розділі №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 адміністративний позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 30.04.2025 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.022024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29.10.2024 скасовано, справу №160/22777/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками нового судового розгляду, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026, позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо внесення відомостей про код цільового призначення « 1.11.3» запис №001 від 09.03.2016 у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- визнано протиправним запис №008 від 14.06.2018 про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати запис №008 від 14.06.2018 про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести запис (зміни) про код цільового призначення «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови 03.15» у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0070;

- визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо внесення відомостей про код цільового призначення « 1.11.6» запис №001 від 06.09.2016 у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164;

- визнано протиправним запис №012 від 15.06.2018 про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164;

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області скасувати запис №012 від 15.06.2018 про внесення змін у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164.

- зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області внести запис (зміни) про код цільового призначення «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови 03.15» у розділ №1 «Земельна ділянка. Загальні відомості» поземельної книги :02:133:0164.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Дніпровська міська рада звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Справу в суді першої інстанції розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

При цьому касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише цитування пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, доводи щодо незгоди позивача з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилання на фактичні обставини справи, на постанову Верховного Суду, ухвалену у справі, правовідносини у яких не є релевантними зі спором, який виник у справі №160/22777/21, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Отже, наведені доводи вказують на відсутність підстав відкриття касаційного провадження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення та зазначені вище постанови Верховного Суду прийняті у справах правовідносини у яких є подібними, тому що судове рішення ухвалено в інших правовідносинах, тобто є нерелевантним у порівнянні із оскаржуваним судовим рішенням у цій справі.

Крім того, підставою касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини п`ятої статті 20 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пункту «б» частини другої статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у контексті статті 19 Конституції України, Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету україни із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, додатка 59 до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» та ДБН Б.2.2-12:2019 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у подібних правовідносинах.

Водночас, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. При цьому, зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України скаржник повинен чітко вказати норму права, щодо питання застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та яку, на думку скаржника, судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Однак, в касаційній скарзі скаржник не вказав який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права за результатами розгляду касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою суду щодо обставин справи, які суди встановили у процесі її розгляду.

Водночас за приписами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, нормативно-правові акти, а також позицію скаржника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалені судові рішення з порушенням вимог чинного законодавства України, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Черкаської міської ради на рішення Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.07.2025 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістіна» до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Відділу у місті Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, Територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у порядку письмового провадження, - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя Н.В. Коваленко