Справа № 420/24280/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2026-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

21 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1502-UA0048246 від 26.05.2025 року Головного управління ДПС в Одеській області.

Стислий виклад позиції позивача.

У позові зазначено, що у податковому повідомленні-рішенні №0-1502 UA0048246 від 26.05.2025 року Головним Управлінням ДПС в Одеській області була вказана суму податкового зобов`язання за податковий період 2024 р. за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельного ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» у розмірі 110764 грн. 45 коп.Позивач звернув увагу, що в детальному розрахунку суми в стовпчику 4, вказана інформація «Дата державної реєстрації припинення права власності» зазначено 31.12.2999, що є помилкою відповідача.

Крім того, як зазначено у позові, Головним Управлінням ДПС в Одеській помилково вказано площу об`єкту нерухомості бази оподаткування. Відповідно п.23. 1 статті 23 Податкового кодексу України, база оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Так, як вказує позивач, в детальному розрахунку суми, що наведений у ППР, в стовпчику 5, вказується інформація «Загальна площа об`єкта, кв.м.» та зазначено 805,30 кв.м. Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт незавершеного будівництва. Реєстраційний номер об`єкта 6. Дані про площу відсутні.

На переконання позивача, об`єкт незавершеного будівництва не є об`єктом нерухомості.

На підтвердження правової позиції позивач покликається на висновки Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 року у справі №916/633/19.

Позивач також зазначає, що про відсутність підстав для сплати податку за об`єкти незавершеного будівництва неодноразово зазначала і ДФСУ (наприклад, ІПК від 25.07.2018 №3262/6/99-99-12-02-03-15/ІПК та від 19.03.2018 №1089/6/99-99-12-02 03- 15/ІПК). Об`єкти незавершеного будівництва не визначені ПКУ як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Враховуючи викладене, база оподаткування, що застосована для визначення розміру податку у ППР Головного Управління ДПС в Одеській області, отримана відповідачем з порушенням вимог пп.266.3.2. п.266.3 статті 266 Податкового кодексу України.

В свою чергу, як вважає позивач, недотримання відповідачем вимог щодо обчислення бази оподаткування, передбачених у пп.266.3.2. п.266.3 статті 266 Податкового кодексу України, призвели до покладення на ОСОБА_1 , неправомірного податкового зобов`язання.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що Головним управлінням ДПС в Одеській області сформовано в автоматичному режимі фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податкові повідомлення-рішення по сплаті податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за об`єкти нерухомого майна. Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС, на фізичній особі ОСОБА_1 рахується житлова нерухомість (житловий будинок) за адресою:- АДРЕСА_1 площею 805,3 кв.м.

У 2025 році базовим податковим (звітним) періодом (роком) для обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за належну власнику на праві власності нерухомість, є 2024 рік. За 2024 рік нарахування проводилось згідно рішення Ізмаїльської міської ради 18 сесії VII скликання від 11.01.2017 №1885- VII п.1.4. про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийнята ставка 1,5 відсотка від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, тобто ставка за 2024 рік у гривнях складає (7100*1,5%= 106,5 грн).

Враховуючи наведене у відзиві, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Стислий виклад відповіді на відзив.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив аналогічні аргументи та доводи, що зазначені у позовній заяві.

Процесуальні дії у справі.

Суд ухвалою від 25.07.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі та встановив сторонам строки для подання заяв по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

Суд встановив, що 26 травня 2025 року Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1502-UA0048246, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно в сумі 110764,45 грн за 2024 рік.

Об`єктом оподаткування визначено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 805,3 кв.м. по АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.07.2025 №436174248, ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна: незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості: Так; відсоток забудови 85%, адреса: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:031:0171, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,159 га.

Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення №0-1502-UA0048246 від 26.05.2025 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з положеннями підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України ,сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Згідно з пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку; г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості; ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-»г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, здійснюється виходячи із загальної площі об`єкта житлової нерухомості, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідної ставки податку, шляхом множення бази оподаткування на ставку податку.

Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.07.2025 №436174248, ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна: незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості: Так; відсоток забудови 85%, адреса: АДРЕСА_3 , кадастровий номер: :01:031:0171, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа: 0,159 га.

Згідно з вищезазначеної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, відсутні жодні відомості щодо площі вказаного об`єкта нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що визначаючи ОСОБА_1 в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні №0-1502-UA0048246 від 26.05.2025 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у загальному розмірі 110764,45 грн., ГУ ДПС в Одеській області врахувало наступні показники: адреса об`єкта нерухомості АДРЕСА_1 ; загальна площа об`єкта нерухомості 805,3 кв.м.

Отже, судом встановлено, що обчислення ГУ ДПС в Одеській області суми податку з об`єктів нежитлової нерухомості, яка перебуває у власності ОСОБА_1 , контролюючим органом здійснено з порушенням положень пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, оскільки як встановлено судом, та зазначено вище, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом, зокрема, на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, судом з`ясовано, що інформацію щодо загальної площі об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу - ОСОБА_1 , Головним управлінням ДПС в Одеській області взято з Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.07.2025 інформація щодо площі вказаного об`єкта нерухомого майна відсутня.

Відповідно до п.7.1.3 п.7.1 ст.7, п.23.1 ст.23, п.24.1 ст.24 Податкового кодексу України, під час встановлення податку обов`язково визначається такий елемент як база оподаткування.

Базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об`єкта оподаткування. База оподаткування - це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання.

Одиницею виміру бази оподаткування визнається конкретна вартісна, фізична або інша характеристика бази оподаткування або її частини, щодо якої застосовується ставка податку.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, Головним управлінням ДПС в Одеській області, у межах розгляду даної справи, не доведено, що загальна площа об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу - ОСОБА_1 , становить 805,3 кв.м.

Доказів на підтвердження своєї позиції, що базою оподаткування є площа об`єкта 805,3 кв.м, відповідачем до суду не надано.

До того ж, відповідно до частини першої ст.182 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом України від 01 липня 2004 року №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із змінами та доповненнями (далі - Закон №1952-ІV).

Пунктом 1 частини першої ст.2 Закону №1952-ІV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Слід зазначити, що згідно з частиною другою ст.331 ЦКУ право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Натомість, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності така особа може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ч. 3 ст.331 ЦКУ).

Отже, об`єкти незавершеного будівництва не визначені ПК України як об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Наявними у справі доказами (інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) підтверджено ту обставину, що позивач є власником саме об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Отже, за відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей стосовно площі об`єкта оподаткування, відповідачем не могло бути визначено базу оподаткування, а в подальшому і розраховано розмір податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В той же час, відповідачем не пояснено походження врахованих ним даних щодо площі об`єкта нерухомого майна, а також враховуючи відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей стосовно площі об`єкта оподаткування «незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Опис об`єкта: відсоток забудови 85%.

За таких обставин суд доходить висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення.

Суд також встановив, що, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, правомірність визначення податку на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , площею 805,3 кв.м.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2024 у справі №420/34919/23, яке залишено без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025, визнано протиправним та скасовано повідомлення-рішення від 24.04.2023 №1-1502 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 103516,75грн, об`єктом оподаткування якого є об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , площею 805.30 кв.м.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.02.2026 у справі №420/33037/24 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0-1502-UA0048246 від 03.05.2024, яким визначено ОСОБА_1 сум податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2023 рік у розмірі 105932,65 грн. Об`єктом оподаткування також зазначено об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , площею 805.30 кв.м.

Відповідно до ч.4 ст.77 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, наявні підстави для стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн позивач додав до позовної заяви такі документи: договір про надання правничої допомоги від 15.07.2025 з додатком №1, квитанцію про сплату №СВ09459586/1 від 17.07.2025.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч.5 ст.134 КАС, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.6 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (с.7 ст.134 КАС України).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути вочевидь завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Враховуючи вищевикладене, суд, з урахуванням категорії та складності справи, вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 30000 грн є необґрунтованим та завищеним.

З урахуванням зазначеного, доводів відповідача, характеру спірних правовідносин, складності справи, враховуючи наявність тотожних судових справ у Єдиному державному реєстру судових рішень, обсягу доказів у справі, суд вважає за можливе зменшити розмір таких витрат до 5000 грн, що є пропорційним до предмета спору.

Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, Одеська обл., 65044, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 26.05.2025 №0-1502-UA0048246.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Дмитро БАБЕНКО