Справа № 640/13919/22
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Справа №640/13919/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, 18 регіональної військово-лікарської комісії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, 18 регіональної військово-лікарської комісії, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 , щодо встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби;

- зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України Міністерства оборони прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що бездіяльність відповідача щодо встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби позбавляє позивача можливості продовжити статус ветерана війни особи з інвалідністю внаслідок війни у встановленому законом порядку, та, як наслідок, позбавляє його всіх соціальних пільг та гарантій.

29.08.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України.

03.11.2022 до суду надійшов відзив від відповідача по справі.

07.11.2022 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва залучено в якості другого відповідача 18 регіональну військово-лікарську комісію Міністерства оборони України (, 65044, м. Одеса-44).

14.11.2022 до суду надійшли пояснення від третьої особи по справі.

Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

10.04.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.04.2023 справа розподілена судді Войтович І.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2023 прийнято до провадження дану адміністративну справу № 640/13919/22 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, 18 регіональної військово-лікарської комісії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначила, що оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині прикордонних військ СРСР, то повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій та каліцтв у колишнього військовослужбовця прикордонних військ СРСР, яким являється позивач, наділена Державна прикордонна служба України, а не Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України.

Вказує, що Збройні Сили України, Міністерство оборони України жодного відношення до Середньоазіатського прикордонного округу КДБ СРСР ніколи не мали.

Міністерство оборони України у наданих поясненнях вказує, що оскільки позивач звільнений з військової служби з прикордонних військ, правонаступником яких є Державна прикордонна служба України, то повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій та каліцтв у колишнього військовослужбовця прикордонних військ СРСР, яким являється позивач, Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України та будь-які інші військово-лікарські комісії Збройних сил України не мають.

Розглянувши позовну заяву, відзив, пояснення, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу у період з 24 квітня 1985 року по 19 травня 1987 року, зокрема, у складі військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 30 квітня 1985 року по 19 травня 1987 року, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 та довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 16.01.2016 № 21/59/11-5823.

Під час проходження строкової військової служби позивачем виконувались бойові завдання на території республіки Афганістан в періоди з 01 вересня 1985 року по 30 вересня 1986 року, з 29 жовтня 1986 року по 30 листопада 1986 року, з 01 січня 1987 року по 31 січня 1987 року, що підтверджується довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 16.01.2016 № 21/59/11-5823.

Під час виконання бойових завдань на території республіки Афганістан позивачем була отримана контузія, струс головного мозку та він проходив лікування у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 у період з 19 березня 1986 року по 31 березня 1986 року, що підтверджується довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 27.06.2016 № 21/59/10898 та обліково-послужною карткою до воєнного білету серії НОМЕР_2 .

Позивач має статус ветерана війни-учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_4 .

Медико-соціальною експертною комісією обласного центру медико-соціальної експертизи Луганського комунального закладу Луганської обласної ради 09.06.2020 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності та надано статус ветерана війни - особи з інвалідністю внаслідок війни на строк до 01.07.2022, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 146099 від 09.06.2020 та посвідченням серії НОМЕР_5 .

З вищезазначеної довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ № 146099 від 09.06.2020 вбачається, що датою чергового переогляду для встановлення групи інвалідності на новий строк є 15.06.2022.

25.06.2022 позивач подав заяву до 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з проханням встановити причинний зв?язок отриманої травми та надав необхідні документи для встановлення такого причинного зв`язку.

18 Регіональна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України листом від 07.07.2022 № 29-3 зазначила, що відповідно до п. 21.3 Розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 причинний зв?язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтву колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК, у колишніх військовослужбовців інших військових формувань колишнього СРСР, правонаступником яких вони стали,- штатні ВЛК цих військових формувань. Та рекомендовано направити документи до Військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України (копія відповіді додається).

24.06.2022 позивачем була подана заява до Центральної військово-лікарської комісії Державної прикордонної служби України з проханням встановити причинний зв?язок отриманої мною травми та надано необхідні документи для встановлення такого причинного зв`язку.

Державна прикордонна служба України листом від 27.06.2022 №30/156 вказала, зокрема, що військова частина НОМЕР_1 в якій позивач проходив строкову військову службу, входила до складу Середньоазійського прикордонного округу КДБ СРСР. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету міністрів України від 02 січня 1992 року №3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником лише колишнього Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР. Та рекомендовано звернутися до штатної ВЛК як до органу, що має повноваження визначати причинний зв?язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, що вбачається із відповіді.

13.07.2022 позивачем була подана заява до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України з проханням надати витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв?язку отриманої ним контузії на території республіки Афганістан та надано необхідні документи для встановлення такого причинного зв?язку та копії вищевказаних листів.

04.08.2022 позивач отримав відповідь Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 04.08.2022 №598/2266 із посиланням на відсутність повноважень для встановлення причинного зв`язку захворювань.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначає Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402).

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I - II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу I Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Глава 21 Розділу ІІ визначає порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно з п. 21.3. причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у осіб, звільнених з військової служби визначають штатні ВЛК; у осіб, звільнених з військової служби інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 20.

Відтак, у осіб, звільнених з військової служби інших військових формувань та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у осіб, звільнених з військової служби визначають штатні ВЛК цих військових формувань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , проходив строкову військову службу у період з 24 квітня 1985 року по 19 травня 1987 року, зокрема, у складі військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 30 квітня 1985 року по 19 травня 1987 року, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 та довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 16.01.2016 № 21/59/11-5823.

Під час проходження строкової військової служби позивачем виконувались бойові завдання на території республіки Афганістан в періоди з 01 вересня 1985 року по 30 вересня 1986 року, з 29 жовтня 1986 року по 30 листопада 1986 року, з 01 січня 1987 року по 31 січня 1987 року, що підтверджується довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 16.01.2016 № 21/59/11-5823.

Під час виконання бойових завдань на території республіки Афганістан позивачем була отримана контузія, струс головного мозку та він проходив лікування у військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_1 у період з 19 березня 1986 року по 31 березня 1986 року, що підтверджується довідкою Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки російської федерації від 27.06.2016 № 21/59/10898 та обліково-послужною карткою до воєнного білету серії НОМЕР_2 .

Отже, для з`ясування юридичної особи, що має відповідні повноваження розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову, слід встановити правонаступника військової частини НОМЕР_1 , яка входила до складу Середньоазійського прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування на Україні» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міноборони. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ «Про правонаступництво України» встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону України» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Згідно з постановою Указу Президента України 31 липня 2003 року №772/2003 «Про реорганізацію Державного комітету у справах охорони державного кордону України» реорганізовано Державний комітет у справах охорони державного кордону України в Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Отже, Адміністрація Державної прикордонної служби України є лише правонаступником Управління військ Західного прикордонного округу КДБ СРСР, а не усіх прикордонних військ КДБ СРСР, тоді як саме Міністерство оборони України є правонаступником всіх військових формувань колишнього СРСР, що спростовує відповідні доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом в ухвалі від 19.09.2017 по справі № 644/7843/16-а, Верховним Судом у постанові від 06.09.2018 у справі №644/5447/16-а.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міноборони, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міноборони є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

З огляду на наведені нормативні положення, саме Центральна військово-лікарська комісія Збройних сил України, а не Адміністрація Державної прикордонної служби України, як помилково вважав відповідач, уповноважена прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008.

Як було встановлено судом, 13.07.2022 позивачем була подана заява до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України з проханням надати витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв?язку отриманої ним контузії на території республіки Афганістан та надано необхідні документи для встановлення такого причинного зв?язку та копії вищевказаних листів.

04.08.2022 позивач отримав відповідь Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 04.08.2022 №598/2266 із посиланням на відсутність повноважень для встановлення причинного зв`язку захворювань.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 , щодо встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити ті дії, від виконання яких він безпідставно ухилився, а саме: прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008.

При цьому, задоволення вимог у такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, з огляду на таке.

Згідно з Рекомендацією №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн, який в силу ч. 1 ст. 139 КАС України підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, ) щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) щодо встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби.

Зобов`язати Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, ) прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про встановлення причинного зв`язку захворювань із виконанням обов`язків військової служби, скласти протокол та прийняти відповідну постанову згідно з Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.