Справа № 640/2714/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року справа №640/2714/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень форми "Ф" №0-2225 від 08.04.2021 та №0-2225 від 08.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний судміста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог зазначених приписів, Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративну справу №640/2714/22 скеровано за належністю до Київського окружного адміністративного суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Щавінського В.Р.

Ухвалою суду від 14.11.2023 дану справу прийнято до провадження судді Щавінського В.Р. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що спірні податкові повідомлення-рішення прийнято у відношенні об`єктів нежитлової нерухомості (комплексу швейна фабрика, комплекс відпочинку), які згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (далі ПК України) не є об`єктом оподаткування, оскільки належить до будівель промисловості, віднесених до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності позивачки та не здається в оренду, лізинг, позичку. Також позивачка покликається на порушення податковим органом порядку надіслання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надавши суду відзив на позов, в якому вказав, що за даними Головного управління ДПС у Хмельницькій області позивачкою не подавалась інформація про використання у своїй господарській діяльності за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, нежитлових будівель, стосовно яких винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Вважає, що оскільки позивач у звітному періоді не здійснювала промислового виробництва з використанням зазначених будівель, право на звільнення від сплати податку на промислові будівлі у неї не виникає.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачкою зазначено про помилковість розрахунку сум податкового зобов`язання, оскільки відповідачем застосовано ставки податку, які не передбачені рішеннями органів місцевого самоврядування.

Крім того, позивач подав клопотання про здійснення розгляду справи з викликом сторін.

Розглянувши таке клопотання, суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника позивача сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник позивача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником наступних об`єктів нежитлової нерухомості:

1) комплекс-швейна фабрика загальною площею 7 338,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) цілісний майновий комплекс - база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 4 391,40 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 .

ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та сформовано у відношенні позивачки наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми "Ф" №0-2225 від 08.04.2021, яким визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 79429,64 грн;

- №0-2225 від 08.04.2021, яким визначено зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 57036,60 грн.

Не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

За правилами пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Правовідносини щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регулюються ст. 266 ПК України.

Положеннями пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України передбачено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п. 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-2225 від 08.04.2021, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, зазначене рішення прийняте у відношенні належного позивачу об`єкта нежитлової нерухомості «комплекс швейна фабрика» за адресою: Хмельницька обл., Волочиський р-н, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 2а.

При цьому, у пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України перелічені об`єкти, що не оподатковуються податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких згідно з пп. «є» включено будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, до групи 125 «Будівлі промислові та склади» відноситься зокрема клас 1251 «Будівлі промислові», який включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечувалось віднесення об`єкту «комплекс швейна фабрика» (Хмельницька обл., Волочиський р-н, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 2а) до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, прийнятої наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, економічна діяльність - процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.

Таким чином, застосування пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 та від 22.03.2023 у справі № 580/10424/21.

Згідно з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 здійснює такі види діяльності, зокрема: 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу (основний); 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу.

Разом з тим вказані класи діяльності (14.19 та 14.39) згідно з КВЕД ДК 009:2010 відносяться до секції С «Переробна промисловість».

Суд зазначає, що матеріали справи містять податкову декларацію платника єдиного податку за 2020 рік, у відповідності до якої позивачкою задекларовано суму доходу за звітний період за видом підприємницької діяльності Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу (код КВЕД 14.39).

При цьому, суд вважає безпідставними посилання відповідача на здачу позивачкою швейного цеху в оренду ТОВ Т-Стиль, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджується розірвання укладеного договору, а саме -26.12.2019.

Отже, зважаючи на те, що комплекс швейна фабрика (Хмельницька обл., Волочиський р-н, м. Волочиськ, вул. Незалежності, 2а) відноситься до будівель промисловості, віднесених до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що в 2020 році використовувався за призначенням у господарській діяльності позивача, основна діяльність якого класифікується у секції С КВЕД ДК 009:2010, та не здається в оренду, лізинг, позичку (протилежного відповідачем не доведено), такий об`єкт нежитлової нерухомості згідно з пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-2225 від 08.04.2021, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, зазначене рішення прийняте у відношенні належного позивачу об`єкта «цілісний майновий комплекс» ( АДРЕСА_2 ) загальною площею 4 391,40 кв.м.

При цьому відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 2 а.с. 39) вказаний комплекс не є об`єктом житлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Суд зазначає, що позивачкою не надано жодних доказів того, що впродовж 2020 року вона використовував належні їй на праві власності нежитлові будівлі об`єкта нерухомого майна площею 4391,40 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , які відносяться до будівель промисловості, за функціональним призначенням, тому відповідачем правомірно нараховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

При цьому, доводами позивачки стосовно протиправності нарахування податку за цей об`єкт нерухомості, є те, що контролюючим органом невірно визначено ставку податку.

Судом встановлено, що рішенням Меджибізької селищної ради «Про встановлення на території Меджибізької селищної ради ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та затвердження Порядку його справляння на 2020 рік» від 27.06.2019 №1-73/2019 затверджено на території Меджибізької селищної ради відповідні ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України, а також порядок справляння зазначеного податку.

Відповідно до Рішення №1-73/2019 ставка податку для фізичних осіб відносно нежитлових будівель, до яких входять будівлі готельні (готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати) та інші будівлі для тимчасового проживання (туристичні бази та гірські притулки, дитячі та сімейні табори відпочинку, центри та будинки відпочинку, інші будівлі для тимчасового проживання, не класифіковані раніше), встановлена у розмірі 0,4 (% розміру мінімальної заробітної плати) за 1 кв.м.

При цьому суд вважає помилковими твердження позивача, що з Рішення №1-73/2019 неможливо визначити, яка саме ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, була визначена радою на 2020 рік саме для цілісного майнового комплексу - бази відпочинку, оскільки вказаним рішенням визначено ставку для інших будівель для тимчасового проживання, не класифікованих раніше (код 1212.9).

Враховуючи те, що ГУ ДПС у Хмельницькій області під час розрахунку суми податкового зобов`язання позивача по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовано правомірно, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від №0-2225 від 08.04.2021 відсутні.

Стосовно доводів щодо ненаправлення позивачці копій спірних рішень, судом встановлено, що станом на дату їх складання, згідно з відомостями в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 з 23.03.2001 взята на облік в ГУ ДПС у Хмельницькій області.

При цьому, суд звертає увагу, що із заявою про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, позивачка станом на дату винесення спірних рішень відповідачем не зверталась.

За наведеного вище, беручи до уваги обставини справи та регулюючі їх правові норми, суд дійшов висновку про часткове задоволення задоволення адміністративного позову.

Відповідно до п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Інші доводи сторін не спростовують висновків, викладених судом у цьому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 242-246, 250 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області №0-2225 від 08.04.2021.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області судовий збір у розмірі 1364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) грн 66 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.