Справа № 320/19164/23
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Справа № 320/19164/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни";

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації повторно розглянути заяву стосовно встановлення ОСОБА_1 статусу та видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни".

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є дружиною померлого ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС, тому має право на надання їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з видачею відповідного посвідчення, у зв`язку з чим зверталася до відповідача із відповідною заявою, однак, відповідач відмовив, зазначивши, що померлий чоловік не відноситься до осіб, перелічених у пункті 1 статті 10 зазначеного Закону.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі (суддя Балаклицький А.І.).

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 19.09.2024 справу розподілено судді Войтович І.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 прийнято до провадження дану адміністративну справу № 320/19164/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

В поданому до суду відзиві відповідач проти позову заперечує, вказує, що померлий ОСОБА_2 не відноситься до осіб, перелічених у пункті 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зауважує, що не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС підпадають під дію пункту 9 частини 2 статті 7 застосованого Закону, враховуючи, що ОСОБА_2 виступав з концертами в закритій зоні міста Чорнобиль. Доказів участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в складі формувань ЦО позивач не надала.

Розглянувши позовну заяву, відзив, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Чоловік позивача мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням від 17.01.2003 року серії НОМЕР_2 .

17.01.2003 року чоловіку позивача також видано вкладку № НОМЕР_3 до вказаного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки МСЕК серії КБ-1 № 004979 від 19.01.2007 року чоловіку позивача встановлено І групу інвалідності, що пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Відповідно до експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 06/09 від 23.06.2009 року захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У подальшому позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила надати їй статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

На вказане звернення відповідач надав лист-відповідь від 05.05.2023 № 108/260-108/260/Л-163-179, в якій відмовив позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни за відсутності законних на те підстав.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).

Згідно зі статтею 4 Закону №3551-ХII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 1 абзацу першого частини першої статті 10 Закону №3551-ХІІ, до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

За змістом частин першої, п`ятої статті 18 Закону №3551-XII, ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Особам, які мають право на одночасне отримання посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, видається одне посвідчення за їх вибором.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (надалі Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 4 Положення №302 передбачено, що членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначеним у статті 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого, а членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, зазначеним у статті 10-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, видаються посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Абзацом другим пункту 7 Положення №302 визначено, що Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, Посвідчення учасника війни і відповідні нагрудні знаки, Посвідчення члена сім`ї загиблого, Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі - місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.

Пунктом 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994р. № 302, визначено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".

Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Учасникам війни видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник війни".

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №20-РП/04, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ ІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Так, предметом цього спору є правовідносини щодо наявності або відсутності підстав для встановлення позивачу, як дружині особи з інвалідністю, яка померла внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, статусу члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення.

З наведених приписів законодавства слідує, що статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни надається членам сім`ї осіб, які за життя мали статус, підтверджений одним з таких посвідчень: посвідченням учасника бойових дій; посвідченням особи з інвалідністю внаслідок війни; посвідченням учасника війни.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.07.2022 у справі № 520/2798/19.

Однак, позивачем жодного з наведених посвідчень до суду не надано, відтак, статус її чоловіка, як учасника бойових дій/особи з інвалідністю внаслідок війни/учасника війни, матеріалами справи не підтверджено.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що померлого чоловіка позивача за життя було визнано особою з інвалідністю від загального захворювання, виникнення якого пов`язано з проходження ним саме військової служби чи участі у бойових діях.

Так, всі надані позивачем документи (посвідчення від 17.01.2003 року серії НОМЕР_2 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, вкладка № НОМЕР_3 до вказаного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, довідка МСЕК серії КБ-1 № 004979 від 19.01.2007 року про встановлення І групи інвалідності, що пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, експертний висновок Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 06/09 від 23.06.2009 року про те, що захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС) підтверджують лише факт участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків та, відповідно, поширення на ОСОБА_2 як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи пільг, гарантій і компенсацій, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, суд звертає увагу, що, як вже було зазначено вище, згідно з розділом ІІ Закону №3551-ХIІ, який визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень, це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Такими чином, обов`язковими умовами, за яких ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС може бути віднесено до осіб з інвалідністю внаслідок війни є наявність факту інвалідності, доказів залучення особи до виконання обов`язків військової служби або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

В позовній заяві позивач посилається на те, що згідно довідки ДКП «Київське концертно-естрадне об`єднання музичних ансамблів» від 27.12.1994 року № 104 ОСОБА_2 26 серпня 1986 року у складі групи артистів виступав перед ліквідаторами аварії на ЧАЕС в м. Чорнобилі, тобто, фактично приймав участь у ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС.

Тому, на думку позивача, ОСОБА_2 був особою вільнонайманого складу, залученого до формувань Цивільної оборони, який 26 серпня 1986 року виконував обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак, суд з вищевказаними доводами не може погодитись, з огляду на таке.

Так, згідно з долученою до позовної заяви довідкою ДКП «Київське концертно-естрадне об`єднання музичних ансамблів» від 27.12.1994 року № 104, остання видана ОСОБА_2 в тому, що він 26 серпня 1986 року у складі групи артистів виступав перед ліквідаторами аварії на ЧАЕС в м. Чорнобилі з двома концертами. Фактично відпрацьований час двох концертів становить десять годин. ОСОБА_2 працював у свій вихідний день за графіком, а саме вівторок. Субота та неділя були робочими днями.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з пунктом 10 цього Положення посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 6 червня 1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Як встановлено судом, згідно з долученою до позовної заяви довідкою ДКП «Київське концертно-естрадне об`єднання музичних ансамблів» від 27.12.1994 року № 104, остання видана ОСОБА_2 в тому, що він 26 серпня 1986 року у складі групи артистів виступав перед ліквідаторами аварії на ЧАЕС в м. Чорнобилі з двома концертами. Фактично відпрацьований час двох концертів становить десять годин. ОСОБА_2 працював у свій вихідний день за графіком, а саме вівторок. Субота та неділя були робочими днями.

Проте, суд звертає увагу, що вказана довідка не може бути доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони, про що помилково вказує позивач, оскільки остання не підтверджує факт залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони.

Так, встановлено, що ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням від 17.01.2003 року серії НОМЕР_2 .

17.01.2003 року чоловіку позивача також видано вкладку № НОМЕР_3 до вказаного посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно довідки МСЕК серії КБ-1 № 004979 від 19.01.2007 року чоловіку позивача встановлено І групу інвалідності, що пов`язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Відповідно до експертного висновку Київської регіональної міжвідомчої експертної комісії № 06/09 від 23.06.2009 року захворювання ОСОБА_2 , що призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відтак, судом встановлено факт участі ОСОБА_2 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків.

Зазначені обставини свідчать про те, що на ОСОБА_2 як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

З огляду на наведене вище, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення ОСОБА_2 до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС немає достатніх підстав для віднесення чоловіка позивача до статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Документи, які позивач долучила до своєї заяви, адресованої відповідачу, підтверджують статус ОСОБА_2 як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження його безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.

Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на ЧАЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.06.2018 року у справі № 377/797/17 та від 31.01.2019 року у справі № 368/1131/17.

За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що позивач не має права на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни з видачею відповідного посвідчення, оскільки її померлий чоловік ОСОБА_2 , будучи особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, мала захворювання, що призвело до смерті, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не мав статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.