Справа № 200/3566/25
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року Справа№200/3566/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

визнати протиправними дії щодо нездійснення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з урахуванням місяця індексації - січень 2008 року,

зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням місяця індексації - січень 2008 року,

визнати протиправними дії щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.12.2022,

зобов`язати здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4098,51 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022,

визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки,

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та індексації грошового забезпечення,

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2019-2022 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 ЗаконуУкраїни "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, з урахуванням індексації грошового забезпечення,

визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2022 роки,

зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та індексації грошового забезпечення,

зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2022 роки, з урахуванням індексації грошового

забезпечення.

В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність нездійснення відповідачем індексації грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". За змістом позову відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася індексація в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення доходу, оскільки протягом зазначеного періоду розміру грошового забезпечення позивача визначався положеннями постанови КМУ № 1294, що набрала чинності з 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018.

Крім цього, позивач зазначив про нездійснення відповідачем нарахування та виплати індексації різниці за період проходження ним служби з 01.03.2018 по 31.12.2022. За змістом позову з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, з огляду на що березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. Таким чином, у березні 2018 року як місяці підвищення доходу позивача відповідач мав вирішити питання, чи має позивач право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то в якому розмірі. За змістом позову сума індексації у місяці підвищення грошових доходів березні 2018 року є більшою ніж розмір підвищення грошового доходу позивача, що свідчить про наявність підстав для визначення суми індексації різниці. За обчисленнями позивача, що наведені у позові, сума індексації різниці, обчислена як різниця між розміром індексації, що склалася у місяці підвищення доходів березні 2018 року, та сумою підвищення доходу, обчисленого як різниця доходу за лютий 2018 року та березень 2018 року, становить 4098,51 грн.

Позивач також зазначає, що як індексація грошового забезпечення, так і додаткова грошова винагорода, виплату якої встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 N 889, не є виплатами одноразового характеру, а тому мали враховуватися відповідачем при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2022 роки, що відповідачем протиправно здійснено не було.

Відповідач надав суду відзив на адміністративний позов, яким просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У наданому до суду відзиві відповідач, не заперечуючи обов`язковість проведення індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 28.02.2018 зауважив, на відсутності фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України задля індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в січні 2016 року лютому 2018 року та послався на листи Департаменту фінансів Міністерства оборони України (№248/3/9/1/2 від 04.01.2016 року, №248/3/9/1/940 від 16.08.2017 року, №248/1485 від 26.03.2018 року, №248/7/9/1/1661 від 19.12.2017 року), якими головний розпорядник бюджетних коштів довів до підпорядкованих частин відповідні роз`яснення та надав їм вказівки щодо припинення нарахування індексації до окремого розпорядження. Відповідач також зауважив, що механізм нарахування та виплати індексації у поточному році за попередні роки Порядком № 1078 не встановлений.

Відповідач також заперечував на встановленні місяцем підвищення доходу січня 2008 року за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та зазначив, що місяцем підвищення доходу для позивача є місяць, в якому позивача прийнято на військову службу грудень 2017 року, відтак, визначення позивачем періодом індексації грошового забезпечення періоду з 01.01.2016 по 28.02.2018 є очевидною помилкою, оскільки вона розпочала службу лише з 30.12.2017.

Щодо вимог позивача про нарахування та виплату індексації різниці за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 відповідач заперечував правильність визначення позивачем розміру індексації різниці та зазначив, що розмір індексації-різниці становить 1326,77 грн.

За змістом відзиву позивачем неправильно визначено суму підвищення доходу у березні 2018 року порівняно із лютим 2018 року через врахування у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яку встановлено Постановою Кабінету Міністрів України № 889. Відповідач зазначив, що розмір цієї додаткової винагороди не має враховуватися у складі грошового забезпечення березня 2018 року, оскільки зазначена постанова втратила чинність з 01.03.2018 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 704. Визначення різниці між суми підвищення грошового забезпечення із сумою індексації у березні 2018 року має здійснюватися без врахування цієї додаткової винагороди, оскільки в умовах березня місяця 2018 року зазначена винагорода не існувала. Крім цього, відповідач наполягав на тому, що зазначена винагорода має разовий характер, що додатково свідчить про неможливість її врахування під час обчислення суми збільшення грошового забезпечення.

У наданому відзиві на позов відповідач також, посилаючись на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та нормативно-правові актів, що діяли у спірному періоді, а саме: Постанову КМУ від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджену Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260; постанову КМУ від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зазначив, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань визначається у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення їх отримувачів, та можуть бути менші за нього. До місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). В свою чергу індексація грошового забезпечення встановлена для виплати, як окремий вид доходу, який не входить до складу грошового забезпечення. Крім цього, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально побутових питань здійснюються в межах виділених асигнувань. Відтак, підстав для перерахунку позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань немає.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , зокрема, з 30.12.2017 по 31.12.2022, проходила службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач).

Під час проходження служби згідно з наданими відповідачем суду архівними відомостями про проведені позивачу виплати за 2017-2022 роки позивачу виплачено:

індексацію грошового забезпечення: з грудня 2018 року по лютий 2019 року у сумі по 71,08 грн на місяць, з березня по червень 2019 року по 134,47 грн на місяць, з липня по вересень, листопад-грудень 2019 року по 206,72 грн на місяць, з січня по липень 2020 року по 216,51 грн на місяць, з серпня по грудень 2020 року по 226,29 грн на місяць, у січні 2021 року 233,81 грн, з лютого по квітень 2021 року 331,42 грн, з травня по липень 2021 року по 415,41 грн на місяць, з серпня по грудень 2021 року по 540,03 грн на місяць, з січня по лютий 2022 року по 563,19 грн на місяць, з березня по травень 2022 року по 672,35 грн на місяць, у червні 2022 року 913,01 грн, у липні 2022 року 1017,21 грн, у серпні 2022 року 1066,00 грн, з вересня по листопад 2022 року 1281,80 грн, у грудні 2022 року 1424,80 грн;

щомісячну додаткову грошову допомогу 60 %: у січні 2018 року у сумі 172,01 грн, у лютому 2018 року 2666,40 грн, у березні 2018 року 2803,14 грн;

допомогу на оздоровлення: у листопаді 2018 року у сумі 7848,28 грн, у грудні 2019 року у сумі 10417,13 грн, у вересні 2020 року у сумі 10691,85 грн, у жовтні 2021 року у сумі 10691,85 грн, у квітня 2022 року у сумі 10966,58 грн,

матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань: у червні 2019 року у сумі 10325,70 грн, у жовтні 2021 року в розмірі ОВЗ у сумі 600 грн, у листопаді 2022 року в розмірі ОВЗ у сумі 600 грн.

У листі від 06.05.2025 № 09/02/698 відповідач повідомив, що з січня 2016 року по лютий 2018 року не було асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення, через що позивачу у період з 30.12.2017 по 28.02.2018 індексація не виплачувалась. Матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально побутових питань виплачуються у розмірах, що не перевищує місячного грошового забезпечення їх отримувачі. До місячного грошового забезпечення включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород). Виплати здійснюються в межах виділених асигнувань. Вказане щодо спірних періодів проведення позивачу виплат до 01.03.2018 витікає з приписів Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Постанови КМУ від 07.11.2007 № 1294 про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260. Щодо спірних періодів з 01.03.2018, відповідач вказано аналогічне із посиланнями на постанову КМУ від 30.08.2017 № 704 про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб; Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260. Зазначив, що матеріальна допомога на оздоровлення та допомога для вирішення соціально побутових питань виплачувались позивачу відповідно до вказаних нормативно-правових актів та не підлягають перерахунку.

ДОТРИМАННЯ СТРОКІВ ЗВЕРНЕННЯ ДО СУДУ

Частиною 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України.

Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).

Оскільки по 18.07.2022 включно діяла редакція ст. 233 Кодексу законів про працю України, згідно з якою строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення (заробітної плати) та його складових частин на момент не застосовувалися, то в даному випадку строк позовної давності не застосовується до позовних вимог, що стосуються грошового забезпечення за період проходження військової служби по 18.07.2022 включно, до інших позовних вимог строк позовної давності застосовується.

Під час вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із вимогами про перерахунок грошового забезпечення а період з 19.07.2022 по 31.12.2022 суд виходить із такого.

Рішенням Конституційного суду від 11.12.2025 № 1-р/2025 частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

В зазначеному рішенні Конституційний суд зазначив таке: Законодавством України визначено, що працівник (сторона, яка перебуває у трудових правовідносинах) має право на отримання заробітної плати за виконану роботу, врегульовано періодичність її виплати, а також передбачено юридичну відповідальність роботодавця за порушення строків виплати працівникові заробітної плати або виплату не в повному обсязі. Водночас законодавство України не передбачає кінцевого строку існування обов`язку роботодавця щодо виплати заробітної плати за виконану працівником роботу та інших належних працівникові виплат (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до чинного законодавства, зокрема в разі звільнення), а також не встановлює граничної часової межі, за якою припиняється суб`єктивне право працівника на отримання невиплачених сум заробітної плати. Право працівника на судовий захист у сфері оплати праці не залежить від факту нарахування йому відповідних грошових виплат, тому в разі порушення законодавства про оплату праці працівник зберігає право звернутися до суду про стягнення заробітної плати та інших належних йому виплат. Отже, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат без урахування того, що трудові відносини тривають (обов`язку роботодавця щодо своєчасної виплати заробітної плати), обмежує право на своєчасне одержання винагороди за працю, що суперечить частині сьомій статті 43 Конституції України.

Згідно з наявними в матеріалах справи документами, позивач проходила військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 30.12.2017 по 26.04.2024, наказом структурного підрозділу відповідача від 26.04.2024 № 117 виключено зі списків особового складу з 27.04.2024 через відбуття до нового місця служби. Згдіно з витягом з послужного списку позивача в період з 27.04.2024 по 13.07.2024 позивач проходила служби у НОМЕР_1 ОМБ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних сил України, з 13.07.2024 по 03.09.2024 у навчальному батальйоні резерву офіцерського складу. Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 24.05.2025 № 1023 з 04.09.2024 позивач проходить службу у військовій службі.

До суду із цим позовом позивач звернулась 13.05.2025.

Відтак, оспорювані порушення, що пов`язані із нездійсненням нарахування грошового забезпечення в належному розмір відбувались під час проходження військової служби, а тому, із врахуванням висновків Конституційного суду у рішенні від 11.12.2025 у справі № 1-р/2025 та ч. 4 ст. 7 Кодексу адміністративного кодексу України, положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній з 19.07.2022, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ ТА ВИСНОВКИ

Частиною 5 статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 40 Закону № 2232-ХІІ гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами другою-четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У редакції цього Закону, чинній з 23.06.2018, згідно із Законом № 2397-VIII від 05.04.2018 пункт 4 статті 9 доповнено абзацом третім, відповідно до якого порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ (далі за текстом Закон № 1282-ХІІ), положення якого застосовуються судом в редакції чинній у періоді, нарахування індексації за який є предметом спору в цій справі)

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-ХІІ грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення) підлягають індексації. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282-ХІІ індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Згідно зі ст. 4 цього Закону в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. До внесення змін редакція цієї статті визначала проведення індексації в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділеного на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 в редакції постанови КМУ від 09.12.2015 № 1013, встановлено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Пункт 10-2 Порядку № 1078 в редакції, чинній з 01.12.2015 встановлює, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

Відповідно до приписів Закону № 1282 та Порядку № 1078 проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 09.11.2023 у справі №420/3131/22.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 (справа № 825/1987/17), від 20.11.2019 (справа № 620/1892/19), від 05.02.2020 (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до наведених вище положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078, починаючи з 01.12.2015 Порядку № 1078 запроваджено поняття місяць підвищення доходу, що є місяцем підвищення доходу, в якому підвищено тарифну ставку (оклад), зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

На відміну від правил визначення базового місяця (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), місяцем підвищення доходу є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін підвищення тарифних ставок (окладів) для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини третя і четверта статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то змінами, що внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, встановлено обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник

Отже, з 01.12.2015 відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Із встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на початок проходження позивачем служби 30.12.2017 та до 28.02.2018 розмір посадових окладів військовослужбовців визначався Постановою №1294, яка була чинною з 01.01.2008 та діяла до 28.02.2018, тобто до набрання чинності Постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Таким чином, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013) є січень 2008 року. З урахуванням обов`язковості проведення індексації грошового забезпечення та підвищення посадових окладів військовослужбовців з січня 2008 року згідно з постановою № 1294 відповідач мав здійснити нарахування та виплату індексації за період служби позивача

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів позивач почала проходження служби у відповідача з 30.12.2017, у період з 30.12.2017 по 28.02.2018 індексація не нараховувалася, що свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо нездійснення її нарахування та виплати та обґрунтованості вимог позивача в частині визнання такої бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за періоди з 30.12.2017 по 28.02.2018 із застосуванням місяця - січня 2008 року для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення.

Щодо вимог позивача про нарахування і виплату індексації за період з 01.01.2016 по 29.12.2017, то доказів проходження позивачем військової служби в цей період суду не надано, відповідно до відоиостей про нараховане грошове забезпечення у січні 2018 року позивачу виплачено грошове забезпечення за 2 дні грудня 2017 року, позивач власноруч зазначила у позові, що період проходження позивачем військової служби у відповідача - з 30.12.2017 по 26.04.2024. Відтак, вимоги щодо індексації за період з 01.01.2016 по 29.12.2017 задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 відповідно до приписів пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 суд зазначає наступне.

Порядок № 1078 визначає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

Право працівника на отримання поточної індексації виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01.01.2016 встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділеного на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункт 4 Порядку № 1078).

Право на виникнення «індексації-різниці» виникає у разі, коли суму підвищення заробітної плати (грошового доходу) є меншою ніж сума нарахованої індексації на час такого підвищення.

Спір в цій справі щодо виплати індексації грошового забезпечення стосується виплати індексації-різниці в період з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 дає суду підстави для висновку, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання індексації (індексації-різниці) за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, тобто на отримання суми індексації-різниці. Якщо вказана умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, зазначена індексація-різниця виплачується до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

Розмір підвищення доходу в березні 2018 року визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 11.05.2023 у справі № 260/6386/21.

В матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідачем нарахування та виплати індексації-різниці за період служби з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Під час визначення наявності підстав для обчислення індексації суд виходить з наведеного нижче.

Як уже зазначалося, відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації - різниці у березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становить 353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) - 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін) та обчислена таким чином: 2008 рік: 1,027*1,038*1,031*1,013*1,002 (1,008*0,995*0,999)*1,011*1,017*1,015*1,021* 2009 рік: 1,029*1,015*1,014*1,014 (1,009*1,005)*1,011*1,014 (0,999*0,998*1,008*1,009)*1,011* 2010 рік: 1,018*1,019*0,993 (1,009*0,997*0,994*0,996*0,998)*1,012*1,029*1,016 (1,005*1,003*1,008)* 2011 рік: 1,01*1,009*1,014*1,013*1,009 * березень 2014 року-грудень 2014 року: 1,022*1,033*1,038*1,01*1,012(1,004*1,008)*1,029*1,024*1,019*1,03 * 2015 рік-березень 2016 року:1,031*1,053*1,108*1,14*1,022*0,986 (1,004*0,99*0,992)*1,023*0,987*1,02*1,022 (1,007*1,009*0,996*1,01) * квітень 2016: 1,035 * травень 2016-березень 2018: 1,245 (1,001*0,998*0,999*0,997*1,018*1,028*1,018*1,009*1,011*1,01*1,018*1,009*1,013*1,016*1,002*0,999*1,02*1,012*1,009*1,01*1,015*1,009) = 253,30%.

У березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, величина приросту індексу споживчих цін 253,30% .

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078 сума можливої індексації за березень 2018 року розраховується шляхом добутку прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.03.2018 на величину приросту індексу споживчих цін (1762,00 грн. * 253,30%), що становить 4463,15 грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи документами розмір грошового забезпечення позивача у лютому 2018 року (отримано в березні 2018 року) становив 11 975,04 грн, у т.ч. посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військове звання - 30,00 грн, премія 3831,90 грн, винагорода АТО 4500,00 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 10% - 280,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода (60%) 2803,14 грн; у березні 2018 року (отримано в квітні 2018 року) становив 12348,28 грн, у т.ч. посадовий оклад 2640,00 грн, оклад за військове звання - 530,00 грн, премія 4361,28 грн, винагорода АТО 4500,00 грн., надбавка за особливості проходження військової служби 10% - 317,00 грн.

Щодо врахування у складі грошового забезпечення лютого та березня 2018 року додаткових видів грошового забезпечення, а саме додаткової винагороди за участь в АТО (ООС) та щомісячної додатково винагороди згідно суд виходить із наведеного нижче.

Виплата винагороди за участь в антитерористичній операції та її розмір установлені постановою КМУ від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (далі постанова КМУ №18), відповідно до пункту 1 якої така винагорода виплачується в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил […] за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень..

Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

На виконання постанови КМУ №18 Міністерством оборони України видано Наказ від 10.02.2016 №67, яким затверджено Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі Інструкція 67).

Відповідно до пункту 3 Інструкції 67 Виплата винагороди військовослужбовцям здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).

Розділом ІІ Інструкції 67 визначено механізм та умови виплати винагороди військовослужбовцям (крім резервістів) за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктами 1, 2, Розділу ІІ Інструкції 67 встановлено, що розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначений у додатку 1 до цієї Інструкції. Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Розмір винагороди визначається залежно від місць виконання завдань.

Винагорода виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних та за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я в інший) після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва), психічних та поведінкових розладів.

Отже винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. При цьому, виплата винагороди залежить від певних умов та лише в означений період, а також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні після отриманих у такий період поранень (контузії, травми, каліцтва). Тобто, така виплата не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира.

За таких обставин, винагорода за участь в антитерористичній операції має разовий характер, через що не враховується у складі доходу у місяці підвищення доходу згідно з абз. 5 п. 5 Порядку № 1078.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.06.2021 у справі №240/11441/19, відступив від правового висновку, зробленого Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №420/1232/16, постанові від 30.11.2018 у справі №415/6132/16 та дійшов висновку, що винагорода за участь в антитерористичній операції є додатковою виплатою військовослужбовцям, яких залучено до участі у ній. В постанові від 02.06.2021 зазначено, що винагорода за безпосередню за участь в ООС(АТО) не має систематичного характеру, є тимчасовою виплатою для тих військовослужбовців, які залучені до участі у ній, вона залежить від певних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, у зв`язку з чим така винагорода не враховуються при порівнянні розміру грошового забезпечення позивача в лютому і березні 2018 року.

Щодо врахування у складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової допомоги.

Згідно з матеріалами справи позивачу виплачено щомісячну додаткову грошову допомогу 60 %: у січні 2018 року (нарахування за грудень 2017 року) у сумі 172,01 грн, у лютому 2018 року (нарахування за січень 2018 року) 2666,40 грн, у березні 2018 року (нарахування за лютий 2018 року) 2803,14 грн.

Така щомісячна додаткова грошова винагорода встановлювалася та виплачувалася позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій", яка втратила чинність у зв`язку з введенням в дію Постанови №704.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої вказаної Постанови № 899, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби), зокрема, з 01.07.2014 - у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Зазначена винагорода носила систематичний, щомісячний характер, належить до додаткових видів грошового забезпечення та відповідно до статті 43 № 2262-ХІІ підлягає врахуванню під час обчислення доходу у місяці підвищення пенсії згідно з абз. 5 п. 5 Порядку № 1078. Такий висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 (справа №522/2738/17) та в постанові Верховного суду від 02.06.2021 у справі 240/11441/19.

Отже, при визначенні розміру підвищення доходу позивача у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року суд враховує грошове забезпечення за лютий 2018 року (отримано в березні 2018 року)в сумі 7475,04 грн, у т.ч. посадовий оклад 530,00 грн, оклад за військове звання - 30,00 грн, премія -3831,90 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 10% - 280,00 грн, щомісячна додаткова грошова винагорода (60%) 2803,14 грн; та за березень 2018 року в сумі 7848,28 грн (отримано в квітні 2018 року), у т.ч. посадовий оклад 2640,00 грн, оклад за військове звання - 530,00 грн, премія 4361,28 грн, надбавка за особливості проходження військової служби 10% - 317,00 грн.

Таким чином, підвищення доходу у березні 2018 року становить 373,24 грн.

Із врахуванням величини приросту індексу споживчих цін (1762,00 грн. * 253,30%), що становить 4463,15 грн, розмір індексації різниці, що мала виплачуватися позивачу становить 4089,91 грн. Сума визначеної судом індексації різниці не відповідає визначеній позивачем у позові, оскільки в позові наведено порівняння грошового забезпечення, виплаченого у лютому 2018 року (за січень 2018 року) та у березні 2018 року (за лютий 2018 року), грошове забезпечення протягом зазначених періодів нараховувалося відповідно до постанови № 1294, та не може визначати розмір підвищення грошового забезпечення у зв`язку із підвищенням доходу.

Суд зауважує на тому, що виходячи із положень за змістом абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078 індексація-різниця виплачується до наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення з військової частини. Аналогічна правова позиція неодноразово була наведена в постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№ 160/15411/23, 420/616/23, 520/6243/22, № 200/564/23, № 420/2653/24.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів позивач проходила службу в період з 01.03.2018 по 31.12.2022, в період проходження служби відповідач здійснював виплату лише поточної індексації, що свідчить про нарахування та виплату індексації не в повному обсязі, з огляду на що вимог позивача про визнання протиправними дій щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 31.12.2022 та зобов`язати здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4089,91 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022,

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно з ч. 3 ст. 15 цього Закону військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до п. 1 розділу ХХІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оброни України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), яким військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги (п. 2 розділу ХХІІІ Порядку № 260).

Відповідно до п. 1 розділу ХХIV Порядку № 260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Позивач у позовних вимогах просить суд, зокрема:

визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки,

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та індексації грошового забезпечення,

зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2019-2022 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону

України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, з урахуванням індексації грошового забезпечення,

визнати протиправними дії щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2022 роки,

зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2017-2018 роки, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 та індексації грошового забезпечення,

зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2022 роки, з урахуванням індексації грошового

забезпечення.

Так, грошову допомогу на оздоровлення позивачем отримано: у листопаді 2018 року у сумі 7848,28 грн, у червні 2019 року у сумі 10325,70 грн, у вересні 2020 року у сумі 10691,85 грн, у жовтні 2021 року у сумі 10691,85 грн, у квітня 2022 року у сумі 10966,58 грн; матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань: у грудні 2019 року у сумі 10417,13 грн, у жовтні 2021 року в розмірі ОВЗ у сумі 600 грн, у листопаді 2022 року в розмірі ОВЗ у сумі 600 грн.

Тобто, грошову допомогу на оздоровлення у 2017 році та матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020 роках позивачем не отримано.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Сторонами не надано суду доказів отримання позивачем грошової допомоги на оздоровлення у 2017 році, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020 роках, грошової допомоги відповідно до Постанови № 889 після березня 2018 року (з квітня 2018 року); архівні відомості відповідача про проведені позивачу виплати свідчать про їх невиплату в ці роки та періоди; питання їх присудження у цій справі не вирішується, позивачем не оспорюється.

Відтак, позовні вимоги щодо перерахунок грошової допомоги на оздоровлення у 2017 році, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2017, 2018, 2020 роках задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено отримання цих виплат, а отже і порушення її прав в частині їх обчислення.

Щодо вказаних виплат за інші спірні роки, то відповідач не заперечує неврахування під час обчислення позивачу грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалась позивачу відповідно до Постанови № 889.

Згідно з пунктом 2 Постанови № 899 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Відповідно до зазначеної Постанови, наказом Міністра оборони від 24.10.2016 № 550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, чинну на час отримання позивачем щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 (далі Інструкція № 550), яка відповідно до пункту 1 визначала порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці), які займають посади в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).

Пунктами 2, 5, 8, 9 Інструкції № 550 встановлено, що винагорода виплачується військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) у розмірах до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.

Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).

Винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.

Так, частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.

Суд зауважує, що застосування Інструкції № 550 в частині обмеження складових грошового забезпечення, що включаються до обрахунку грошового забезпечення (зокрема, невключення винагороди відповідно до Постанови № 889 до його обчислення), свідчило б про невраховування пріоритетності законів над підзаконними актами.

Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 26.02.2021 у справі 620/3346/19, від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З огляду на наведене, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають саме положення Закону № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, що звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону.

Питання складових грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду також у справі №522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019 у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Так, згідно аналізу частин другої, третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки позивачу на підставі Постанови № 889 додаткова грошова винагорода нараховувалась і виплачувалась щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Тотожних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.06.2020 у справі № 0640/4032/18.

Отже, додаткова грошова винагорода носить систематичний, щомісячний характер, належить до додаткових видів грошового забезпечення, а тому неврахування її відповідачем у складі грошового забезпечення позивача, з якого нараховано грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально побутових питань є протиправним.

Щодо включення індексації грошового забезпечення до обрахунку грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, то судом встановлено, що позивачу неправомірно не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з грудня 2017 року по лютий 2018 року, в період з березня 2018 року по грудень 2022 року виплачувалася не в повному обсязі, скільки виплачувалася лише поточна індексація, індексація-різниця не виплачувалася.

Як вже зазначалось, статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суд на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» виходить з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення.

Субсидіарне застосування норм Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 30.12.2020 у справі №359/8843/16-а.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є його систематичною складовою та не має характеру одноразових виплат.

Враховуючи наведене, грошова допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань мають обчислюватися із грошового забезпечення з урахуванням індексації.

Відтак, підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021-2022 роки і зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, за 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, за 2019-2022 роки - з урахуванням індексації грошового забезпечення; зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021-2022 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.12.2017 по 28.02.2018, з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 30.12.2017 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця індексації - січень 2008 року.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2003 № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу у розмірі 4089,91 грн в місяць за період з 01.03.2018 по 31.12.2022.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неврахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018-2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021-2022 роки.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, за 2018 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та індексації грошового забезпечення, за 2019-2022 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2021-2022 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач) АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

ІНФОРМАЦІЯ_4 (відповідач) - АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 .

Суддя А.С. Михайлик