Справа № 520/20900/25
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 р. Справа № 520/20900/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 (головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В.) у справі №520/20900/25

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Харківського міського голови Терехова Ігоря Олександровича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 ) звернулися з позовом, в якому просили суд:

- визнати протиправною бездіяльність Харківського міського голови Терехова І.О., яка виявилась у неналежному реагуванні на звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 28.04.2025 та від 26.06.2025;

- зобов`язати Харківського міського голови Терехова І.О. вирішити питання щодо:

відокремлення пішохідних та зелених зон за адресою: м. Харків, шосе Салтівське, 174 від проїзних частин вулично-дорожньої мережі шляхом виконання робіт з відновлення бортового каменю;

встановлення обмежувального огородження або малих архітектурних форм з урахуванням вимог чинних правил, норм, стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, зокрема, Національного стандарту України ДСТУ 8751:2017 "Безпека дорожнього руху. Огородження дорожні і напрямні пристрої. Правила виконання. Загальні технічні вимоги.";

видалення заростей з прилеглої території за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 і висадки на ній дерев у кількості 9-12 штук;

- зобов`язати Харківського міського голови Терехова І.О. надати суду звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 позов залишено без задоволення.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення фактичних обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення даної справи, просили суд:

- розглянути заперечення на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2025, в частині відмови у витребуванні доказів та відмови в залученні третьої особи до участі у справі;

- залучити Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - УПП в Харківській області ДПП) до участі у справі, як третю особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору;

- скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 та постановити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог скарги посилаються на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не забезпечив: заходів щодо кваліфікованого, неупередженого, об`єктивного та своєчасного розгляду поданих позивачами звернень, що стосуються захисту життя і здоров`я городян як учасників дорожнього руху; участі позивачів у проведенні перевірки; оперативного вирішення порушених у них питань; задоволення законних вимог; реального поновлення порушених конституційних прав; надання відповідей у формі, встановленій законодавством, чим порушив права позивачів на звернення, закріплені Законом України «Про звернення громадян».

Звертають увагу на те, що відповіді на звернення позивачів не мають юридичної сили, бо за відсутності підпису керівника органу відповідь не вважаються офіційним документом, що пройшов усі етапи розгляду.

Вказують, що порушені права та інтереси позивачів і територіальної громади не відновлені.

Вважають висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, такими, що суперечать приписам чинного законодавства, зокрема Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні.

Зазначають про порушення судом першої інстанції прав позивачів на ефективний засіб судового захисту.

Також, висловлюють незгоду із розглядом та вирішенням даної справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження та неврахуванням останнім значного суспільного інтересу до розгляду справи, що призвело до обмеження прав позивачів на касаційне оскарження.

Крім того, не погоджуються з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2025 в частині відмови у витребуванні доказів та відмови в залученні третьої особи до участі у справі, вважаючи помилковими висновки суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на вірне встановлення судом першої інстанції обставин справи, вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі.

Наводить аргументи щодо відсутності підстав для задоволення клопотання позивачів щодо залучення третьої особи та витребування додаткових доку ментів.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів перевіривши матеріали справи, клопотання позивачів про залучення УПП в Харківській області ДПП до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приходить до наступного.

Згідно ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч.4 ст.49 КАС України).

Отже, виходячи з аналізу положень ст.49 КАС, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, підлягають залученню до участі у справі, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

В обґрунтування поданого клопотання позивачі зазначають, що результат розгляду цієї справи може вплинути на права, інтереси чи обов`язки Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, оскільки такий орган звернувся з офіційним листом-вимогою особисто до Харківського міського голови Терехова І.О., а тому безпосередньо зацікавлений у вирішенні питання безпеки дорожнього руху та його учасників.

Крім того, вказують, що у ході розгляду цієї справи можуть виникнути підстави для пред`явлення вимог у позивачів або відповідача до УПП в Харківській області ДПП, а також у УПП в Харківській області ДПП до відповідача.

Надаючи правову оцінку таким доводам позивачів, колегія суддів зазначає, що лист УПП в Харківській області ДПП від 31.03.2025 за №3753/41/14/02-2025 «Про надання відповіді на лист» (а.с.8) є передусім відповіддю на лист Харківського міського голови Терехова І. від 17.03.2025 за № КО-8-1057/1-25.08-31 з приводу необхідності вжиття заходів із припинення незаконної підприємницької діяльності громадянки ОСОБА_3 та, серед іншого, також містить пропозицію щодо вжиття заходів стосовно відокремлення пішохідних та зелених зон від проїзних частин вулично-дорожньої мережі шляхом виконання робіт із відновлення бортового каменю, а також встановлення відповідного обмежувального огородження з дотриманням вимог чинних правил, норм та стандартів.

Отже, вказаний лист є реалізацією повноважень УПП в Харківській області ДПП щодо ініціювання відповідних заходів, який однак не створює для останнього прав та обов`язків, які б могли бути порушені судовим рішенням у цій справі.

Зацікавленості у розгляді вищевказаної пропозиції чи прохання повідомити про її розгляд УПП в Харківській області ДПП в листі від 31.03.2025 за №3753/41/14/02-2025 не висловлено.

Отже, клопотання позивачів не містить належних обґрунтовань, як рішення в цій справі, предметом якої є бездіяльність Харківського міського голови Терехова І.О., яка виявилась, як на думку позивачів, у неналежному реагуванні на звернення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від 28.04.2025 та від 26.06.2025, може вплинути саме на права, обов`язки та інтереси УПП в Харківській області ДПП.

Враховуючи предмет позовних вимог, колегія суддів не вбачає можливого впливу рішення, прийнятого за результатами розгляду справи, на права, свободи, інтереси або обов`язки УПП в Харківській області ДПП.

Обставин, за яких рішення у цій справі може вплинути на права, інтереси або обов`язки вказаного державного органу, судом також не встановлено.

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивачів про залучення третьої особи - УПП в Харківській області ДПП, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Щодо клопотання позивачів про витребування доказів, а саме:

від УПП в Харківській області ДПП належним чином завіреної копії матеріалів розгляду звернення Харківського міського голови Терехова І.О. від 17.03.2025 щодо забезпечення умов безпечного дорожнього руху, захисту та збереження життя і здоров`я учасників дорожнього руху, а також захисту і збереження довкілля та комунального майна;

від Харківської міської ради належно завірені копії матеріалів перевірки звернень ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до Харківського міського голови Терехова І.О від 28.04.2025 та 26.06.2025 щодо організації благоустрою прилеглої території, а саме: відокремлення пішохідних та зелених зон шляхом відновлення бортового каменю і встановлення обмежувального огородження або малих архітектурних форм, видалення заростей і висадки дерев.

Згідно з ч.1 ст.80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч.2 ст.80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Колегія суддів клопотання позивачів є необґрунтованими та такими, що не містять належних підстав для витребування зазначених у них документів.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є саме правомірність бездіяльності щодо неналежного, як на думку позивачів, реагування на їх звернення Харківським міським головою Тереховим І.О. від 28.04.2025та від 26.06.2025, а не УПП в Харківській області ДПП та Харківською міською радою.

Суд першої інстанції, керуючись принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, визначеним ч.4 ст.9 КАС України, в ухвалі від 20.08.2025 зобов`язав відповідача Харківського міського голову - Терехова І. О. подати до суду: усі докази на підтвердження власних аргументів проти позову, а також повного, вичерпного і всебічного висвітлення обставин спору та спростування доводів заявника.

Тобто, відповідні докази фактично вже було витребувано судом першої інстанції у суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі, на якого в силу приписів ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні клопотання позивачів про витребування доказів належить відмовити.

Відповідно до ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивачі є мешканцями будинку у приватному домоволодінні за адресою - АДРЕСА_1 .

Листом Харківського міського голови Терехова І.О. від 17.03.2025 №Ко-8-1057/1-25.8-31 перед Управлінням патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції порушені питання, щодо неправомірного, як за твердженням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , використання ОСОБА_4 , яка значиться у якості власника 1/2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 прилеглої до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 території у спосіб: паркування транспортних засобів, надання послуг з автострахування без отримання дозвільних документів у межах червоної лінії шосе Салтівського, зняття верхньої частини ґрунту земельної ділянки.

Листом від 31.03.2025 №3753/41/14/02-2025 УПП в Харківській області ДПП повідомило відповідача, що не виявлено фактів розміщення транспортного засобу марки RENAULT-Trafic д.р.н.з. - НОМЕР_1 на території, прилеглій до будинку №174 по шосе Салтівському у м.Харкові; попередження ймовірних майбутніх випадків нецільового використання об`єктів благоустрою території м.Харкова потребує відокремлення пішохідних та зелених зон за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 від проїзних частин вулично-дорожньої мережі шляхом виконання робіт з відновлення бортового каменю; встановлення обмежувального огородження або малих архітектурних форм з урахуванням вимог чинних правил, норм, стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху, зокрема, Національного стандарту України ДСТУ 8751:2017 "Безпека дорожнього руху. Огородження дорожні і напрямні пристрої. Правила виконання. Загальні технічні вимоги.".

28.04.2025 позивачами подано до Харківського міського голови Терехова І.О. письмове звернення щодо вжиття заходів для відокремлення пішохідних та зелених зон за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 від проїзних частин вулично-дорожньої мережі шляхом виконання робіт з відновлення бортового каменю; встановлення обмежувального огородження або малих архітектурних форм; відновлення стану узбіччя Салтівського шосе між вулицями Карпенка-карого і Марії Заньковецької; видалення заростей з прилеглої території за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 і висадки на ній тільки дерев у кількості 9-12 штук.

Листом Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.05.2025 №1008-5839/1-25.05-31, за підписом в.о. директора Департаменту - Підлісної К., повідомлено позивачів про наступне:

- за інформацією Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради проїжджа частина магістральної дороги по Салтівському шосе (з санітарною смугою до 0,75 м. від бордюрного каменю) перебуває на балансі Комунального підприємства «Шляхрембуд»;

- з метою благоустрою території між проїжджою частиною Салтівського шосе та житловою забудовою доцільно розглянути питання будівництва місцевого (бічного) проїзду;

- за інформацією Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради 13.05.2025 проведено комісійне обстеження території за адресою м.Харків, шосе Салтівське, 174, яке показало задовільний стан зелених насаджень;

- територія за адресою м. Харків, шосе Салтівське, 174 не перебуває у господарському віданні комунальних підприємств, функції управління якими закріплені за Департаментом житлово-комунального господарства Харківської міської ради;

- спеціалістами Комунального підприємства «Благоустрій» м.Харків 27.05.2025 здійснено обстеження території за адресою - м. Харків, шосе Салтівське, 174, яке показало охайний стан висаджених рослин та дерев.

26.06.2025 позивачами подано до Харківського міського голови Терехова І.О. письмове звернення щодо повторного розгляду їх звернення від 28.04.2025 та листа Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції від 31.03.2025.

У відповідь на звернення позивачів, листом Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.07.2025 №КО-8-8800/1-25.08-31, за підписом директора Сом П., повідомлено останніх, що їх звернення від 28.04.2025 розглянуто про що надано відповідь листом Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.05.2025 №1008-5839/1-25.05-31, а також про відсутність іншої додаткової інформації.

Позивачі, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка виявилась у неналежному реагуванні на їх звернення від 28.04.2025 та від 26.06.2025, звернулися з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не допущено порушення прав позивачів, а тому вимоги останніх є необґрунтованими.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96 (далі по тексту - Закон №393/96).

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України від 02.10.1996 №393/96-ВР "Про звернення громадян" (надалі - Закон №393/96).

Статтею 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально - економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до положень статті 5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Порядок розгляду і вирішення звернень у формі пропозицій (зауважень) визначений статтями 14, 18, 19, 20 Закону №393/96, порядок розгляду і вирішення звернень у формі заяв (клопотань) статтями 15, 18, 19, 20 Закону №393/96, порядок розгляду і вирішення звернень у формі скарг статтями 16, 18, 19, 20 Закону №393/96.

Так, згідно з ч.1 ст.14 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Статтею 15 Закону №393/96 передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, медіа, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

У силу приписів статей 14-16 Закону №393/96 заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Натомість, згідно з ч.3 ст.15 Закону України №393/96 відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Положення ч.3 ст.15 Закону №393/96 прямо кореспондують приписам ч.3 ст.7 Закону №393/96, відповідно до яких якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Правила проведення особистого прийому громадян регламентовані приписами ст.22 Закону №393/96.

Положення ч.4 ст.22 Закону України №393/96 містять однакові по суті із положеннями ч.3 ст.7 та ч.3 ст.15 Закону №393/96 приписи про те, що коли вирішити порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, воно розглядається у тому ж порядку, що й письмове звернення. Про результати розгляду громадянину повідомляється письмово або усно, за бажанням громадянина.

Відтак, з приписів ч.3 ст.7, ч.3 ст.15, ч.4 ст.22 Закону №393/96 слідує, що відповідь на звернення громадянина має бути надана органом чи посадовою особою, до компетенції та повноважень яких віднесено вирішення порушених зацікавленою особою питань.

Подання звернення на особистому прийомі цього правила не змінює.

Судом встановлено, що позивачі є мешканцями будинку у приватному домоволодінні за адресою - АДРЕСА_1 .

28.04.2025 позивачами подано до Харківського міського голови Терехова І.О. письмове звернення щодо вжиття заходів для відокремлення пішохідних та зелених зон за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 від проїзних частин вулично-дорожньої мережі шляхом виконання робіт з відновлення бортового каменю; встановлення обмежувального огородження або малих архітектурних форм; відновлення стану узбіччя Салтівського шосе між вулицями Карпенка-карого і Марії Заньковецької; видалення заростей з прилеглої території за адресою: м.Харків, шосе Салтівське, 174 і висадки на ній тільки дерев у кількості 9-12 штук.

Листом Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.05.2025 №1008-5839/1-25.05-31, за підписом в.о. директора Департаменту - Підлісної К., повідомлено позивачів про наступне:

- за інформацією Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради проїжджа частина магістральної дороги по Салтівському шосе (з санітарною смугою до 0,75 м. від бордюрного каменю) перебуває на балансі Комунального підприємства «Шляхрембуд»;

- з метою благоустрою території між проїжджою частиною Салтівського шосе та житловою забудовою доцільно розглянути питання будівництва місцевого (бічного) проїзду;

- за інформацією Департаменту житлово-комунального господарства Харківської міської ради 13.05.2025 проведено комісійне обстеження території за адресою м.Харків, шосе Салтівське, 174, яке показало задовільний стан зелених насаджень;

- територія за адресою - м. Харків, шосе Салтівське, 174 не перебуває у господарському віданні комунальних підприємств, функції управління якими закріплені за Департаментом житлово-комунального господарства Харківської міської ради;

- спеціалістами Комунального підприємства «Благоустрій» м.Харків 27.05.2025 здійснено обстеження території за адресою - м. Харків, шосе Салтівське, 174, яке показало охайний стан висаджених рослин та дерев.

26.06.2025 позивачами подано до Харківського міського голови Терехова І.О. письмове звернення щодо повторного розгляду їх звернення від 28.04.2025 та листа Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції від 31.03.2025.

У відповідь на вказане звернення позивачів, листом Департаменту земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.07.2025 №КО-8-8800/1-25.08-31, за підписом директора Сом П., повідомлено останніх, що їх звернення від 28.04.2025 розглянуто про що надано відповідь листом Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.05.2025 №1008-5839/1-25.05-31, а також про відсутність іншої додаткової інформації.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що доводи останньої зводяться до того, що відповідь на звернення, подане громадянином під час особистого прийому, надається за підписом посадової особи, яка здійснювала прийом.

Так, позивачі зазначають, що при узагальненні змісту п.п. 64-68 та 105 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 17 січня 2018 року №55, технологічний ланцюг розгляду виглядає так: керівник органу передає звернення на виконання керівнику самостійного структурного підрозділу (департаменту), той передає керівнику управління, той начальнику відділу, той визначає безпосереднього виконавця-автора, який готує проект відповіді на звернення, потім подає цей проект у зворотному порядку. Зазначені особи візують (погоджують) проект відповіді та передають його керівнику на підпис.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 розділу 1 вищевказаної Типової інструкції ця Інструкція відповідно до Закону України Про електронні документи та електронний документообіг та інших актів законодавства визначає:

порядок проходження електронного документа з моменту його створення або одержання і до моменту відправлення або передавання до архівного підрозділу установи;

загальні засади функціонування та використання системи електронної взаємодії органів виконавчої влади (далі - система взаємодії);

оперативний інформаційний обмін з використанням службової електронної пошти.

Особливості організації діловодства з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом, діловодства за зверненнями громадян, запитами на публічну інформацію визначаються окремими нормативно-правовими актами, при цьому вимоги цієї Інструкції поширюються на зазначені види діловодства в частині загальних принципів роботи з документами та в тій частині, яка прямо не визначена окремими нормативно-правовими актами.

Тобто, колегія суддів вважає, що приписи вказаної Типової інструкції є такими, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що на виконання приписів Інструкції з діловодства з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, у медіа, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 року №348, розроблено Порядок з організації роботи зі зверненнями громадян та юридичних осіб у Харківській міській раді та її виконавчих органах, затверджений розпорядженням Харківського міського голови від 15.07.2011 за №3081 (далі по тексту - Порядок №3081).

Відповідно до п.5.5 Порядку №3081 визначено, що пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) та скарги жінок, яким присвоєно почесне звання «Мати-героїня», інвалідів Великої Вітчизняної війни, Героїв Соціалістичної. Праці, Героїв Радянського Союзу, Героїв України розглядаються міським головою або посадовою особою, яка тимчасово виконує його обов`язки, особисто.

В даному випадку позивачі не належать до будь-якої із зазначених категорій.

Матеріали справи не містять відповідних доказів.

Щодо посилання позивачів на те, що матеріали справи не містять інформації, яка підтверджує факт доручення Харківським міським головою Тереховим І. О. розгляду звернень від 28.04.2025 та від 26.06.2025 директору Департаменту земельних відносин Сому П. або в.о. директора Департаменту земельних відносин Підлісній К., колегія судів зазначає наступне.

Згідно розділу 3 Порядку №3081 у відділах Департаменту діловодства Харківської міської ради реєструються звернення громадян та юридичних осіб які надійшли, зокрема, на ім`я міського голови.

Пунктами 4.1, 4.2 Порядку №3081 визначено, що усі звернення громадян та юридичних осіб, що надійшли, підлягають обов`язковому попередньому розгляду.

Попередній розгляд звернень громадян та юридичних осіб здійснюється спеціально уповноваженими працівниками Департаменту діловодства Харківської міської ради та відповідних підрозділів виконавчих органів міської ради.

Пунктами 5.1, 5.4, 5.5 та 5.6 Порядку №3081 визначено, що після попереднього розгляду звернення громадян та юридичних передаються в день їх надходження або не пізніше наступного робочого дня, у разі їх надходження після 16.00 години, на розгляд міському голові, секретарю міської ради, головам постійних комісій та депутатам міської ради, першому заступнику міського голови, заступникам міського голови, заступнику міського голови - керуючому справами виконавчого комітету міської ради або безпосереднім виконавцям відповідно до їх функціональних обов`язків.

Звернення громадян та юридичних осіб розглядаються керівниками протягом однієї доби після їх надходження, після чого з відповідним дорученням щодо подальшого розгляду звернень громадян та юридичних осіб повертаються до відділів апартаменту діловодства Харківської міської ради для відправки безпосереднім виконавцям.

Обов`язковим елементами резолюції, яка дається керівниками по розгляду повинні бути: прізвище виконавця (виконавців), визначення відповідального виконавця, доручення щодо виконання, термін виконання, доручення про письмове повідомлення заявника щодо результатів розгляду його звернення, підпис керівника та дата.

Резолюція наноситься на спеціальному бланку, на якому проставляються реєстраційні реквізити документа, до якого вона належить. В окремих випадках резолюція може наноситися безпосередньо на документ, на вільне від тексту місце.

Відповідно до п.6.1 Порядку №3081 після розгляду міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступниками міського голови, заступником міського голови - керуючим справами виконавчого комітету міської ради звернення відпрацьовуються і направляються безпосереднім виконавцям не пізніш наступного робочого дня після надходження.

В даному випадку звернення позивачів розглянуті виконавчими органами Харківської міської ради за резолюцією міського голови відповідно до вимог Порядку №3081.

Відповідно до приписів п.8.12 Порядку №3081 вбачається, що порядок виконання доручення міського голови «Для розгляду у встановленому порядку» означає, що таке доручення надсилається без контролю вказаному в резолюції виконавцю, який забезпечує його розгляд та надає відповідь автору листа самостійно.

Відтак, доводи позивачів про те, що відповідь на їх звернення повинен був надавати саме Харківський міський голова, є необґрунтованими та такими, що не узгоджуються із наведеним вище.

Щодо доводів позивачів про заборону направлення скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються, які обґрунтовані приписами ч.4 ст.7 Закону №393/96, колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки лист Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 27.05.2025 за №1008-5839/1-25.05-31 підписаний в.о. директора Департаменту Підлісною К., у той час як лист Департаменту земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради від 21.07.2025 за №КО-8-8800/1-25.08-31 підписаний директором Департаменту - Сом П., а тому відсутні підстави вважати, що звернення позивачів від 26.06.2025 спрямовано на розгляд тій же самій посадовій (службовій) особі рішення чи діяння якої оскаржуються.

Визначаючись із обсягом повноважень відповідача у межах спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ст.ст.140-146 Конституції України визначені конституційні засади функціонування місцевого самоврядування в Україні, які деталізовані у приписах Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Так, відповідно до ст.1, ст.5, ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ст.ст.12, 51, 53, 54-1 Закону України від 21.05.1997 за №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі по тексту - Закон №280/97) органами місцевого самоврядування є, зокрема:

1) сільські, селищні, міські ради;

2) виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи;

3) міський, селищний сільський голова як головна посадова особа територіальної громади;

4) староста.

Відтак, орган місцевого самоврядування - рада, виконавчий комітет ради та виконавчі органи ради і міський, селищний, сільський голова є різними окремими та незалежними один від одного суб`єктами владних повноважень у розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України.

При цьому, у розумінні ч.1 ст.10 Закону №280/97 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону №280/97 виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону №280/97 виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №280/97 сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Повноваження рад визначені законодавцем у статтях 25-26 Закону №280/97, повноваження виконавчих органів рад - у статтях 27-40 Закону №280/97, а повноваження сільського, селищного, міського голови у ч.4 ст.42 Закону №280/97.

Згідно з ч.6 ст.42 Закону №280/97 при здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічно звітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради.

Застосовуючи положення наведених норм права до спірних відносин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що приписи п.18 ч.4 ст.42 Закону №280/97-ВР щодо забезпечення міським головою на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об`єднань за загальним правилом не наділяють відповідача функціями безпосереднього контролю за результатами розгляду виконавчими органами ради звернень громадян у порядку Закону №393/96-ВР, а відповідь на звернення громадянина має бути надана органом чи посадовою особою, до компетенції та повноважень яких віднесено вирішення порушених зацікавленою особою питання, що узгоджується з приписами ч.3 ст.7, ч.3 ст.15, ч.4 ст.22 Закону №393/96).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.12.2018 у справі №804/9185/15, за загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Також у постанові від 24.11.2021 у справі №380/2272/20 Верховний Суд, аналізуючи приписи Закону №393/96, зауважив, що законодавець, передбачаючи право/обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування пересилати за належністю звернення громадян іншому (відповідному) органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявнику об`єктивний та всебічний розгляд його заяви.

Згідно з ч.1 ст.54 Закону №280/97 сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону №280/97 відділи, управління та інші виконавчі органи ради є підзвітними і підконтрольними раді, яка їх утворила, підпорядкованими її виконавчому комітету, сільському, селищному, міському голові, голові районної у місті ради.

Водночас, згадана у ч.2 ст.54 Закону №280/97 правова категорія "підпорядкування" об`єктивно не здатна призвести до виникнення у сільського, селищного, міського голови безмежних та неосяжних повноважень контролю за результатами розгляду виконавчими органами ради звернень громадян у порядку Закону України №393/96.

Так, у межах спірних правовідносин подані позивачами звернення від 28.04.2025 та від 26.06.2025 розглянуті Департаментом земельних відносин виконавчого комітету Харківської міської ради, про що свідчить листи Департаменту від 27.05.2025 за №1008-5839/1-25.05-31 за підписом в.о. директора Департаменту - Підлісною К. та від 21.07.2025 за №КО-8-8800/1-25.08-31 за підписом директора Департаменту - Сом П.

Незгода позивачів зі змістом відповідей об`єктивно не може бути підставою для висновку про бездіяльність Харківського міського голови Терехова І.О. щодо розгляду таких звернень з покладенням на останнього обов`язку вирішення порушених у зверненнях питань.

Водночас, колегія суддів зауважує, що надання оцінки нагальності вирішення питань, порушених позивачами у зверненнях, на чому наполягають позивачі в апеляційній скарзі, не є компетенцією суду.

Так, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень - Харківським міським головою дотримано вимоги ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України.

За результатом розгляду таких звернень позивачам надано відповіді у межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством про звернення громадян.

Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізує владні управлінські функції стосовно заявника.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2018 у справі 800/587/17.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 30.10.2019 року у справі №316/2721/15-а (2-а/316/90/15).

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31 жовтня 2019 року по справі №826/4802/17.

Відсутність порушеного права, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року по справі №826/4406/16 та від 19.01.2021 року по справі №816/723/16.

Колегія суддів вважає правильними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо не підтвердження наявними в матеріалах справи доказами допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо неналежного, як на думку позивачів, реагування на їх звернення від 28.04.2025 та від 26.06.2025, а також недоведеність останніми порушення їх прав та інтересів у спірних правовідносинах.

Сама по собі незгода позивачів з результатом розгляду їх звернення та зі змістом наданої відповіді не свідчить про порушення прав позивачів.

Відтак, за відсутності факту доведеності порушення прав та інтересів позивачів у спірних правовідносинах, це є правовою підставою для відмови у задоволенні позову, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачів, відсутні і правові підстави для застосування заходів, передбачених ст.382 КАС України, та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, оскільки зміст наведеної норми передбачає застосування цих заходів в разі прийняття рішення на користь позивача, тобто задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати їх помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Щодо доводів апеляційної скарги про незгоду із розглядом судом першої інстанції справи в порядку спрощеного провадження та неврахуванням останнім значного суспільного інтересу до розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а також може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За ч.3 ст.257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас, згідно з ч.4 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 4 ст.12 КАС України встановлено які саме справи розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються та цей перелік є тотожнім ч.4 ст.257 КАС України, з урахування також доповнених пунктів 5 та 6 до ч.4 ст.12 КАС України: 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище; 2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців;5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію; 6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження; 8) типові справи; 9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині; 10) інші справи, у значення її для позивачів та необґрунтованій відмові у залученні третьої особи та витребуванні доказів.

З цими положеннями співвідносяться (частково) норми ч.1 ст.263 КАС України, яка визначає особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності ( щодо: 1) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 2) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 3) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 4) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію).

Згідно з ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Отже, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС України), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС України) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС України).

Відповідні правові висновки викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі №640/23359/20.

Оскільки в розумінні ч.6 ст.12 КАС України дана справа є справою незначної складності, а також те, що з огляду на приписи ч.4 ст.12, ч.4 ст.257 КАС України, прямої заборони розглядати цю справу у порядку спрощеного провадження не має, суд першої інстанції правомірно призначив її до розгляду та вирішив в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак наведені вище доводи скарги, є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розгляд та вирішенням даної справи судом першої інстанції в порядку спрощеного провадження призвело до обмеження прав позивачів на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч.5 ст.328 КАС України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, наведеною вище нормою КАС України встановлюються у т.ч. випадки касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

При цьому, вирішення питання про встановлення наявності підстав для касаційного оскарження відноситься до виключної компетенції Верховного Суду.

Відтак, наведені вище доводи є необґрунтованими та такими, що дають підстав для висновку щодо порушення прав позивачів на судовий захист.

З огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, врахуванню у даній справі підлягають висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, на які посилається суд апеляційної інстанції вище та які є релевантними до спірних відносин у даній справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2025 у справі №520/20900/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц Я.В. П`янова