Справа № 240/15932/25
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/15932/25

категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення, у тому числі, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), а також додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 гривень пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за періоди січень, червень, липень, серпень, вересень, листопад 2024 р., з урахуванням фактично здійснених виплат;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення, у тому числі, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), а також додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 гривень пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за періоди січень, червень, липень, серпень, вересень, листопад 2024 р., з урахуванням фактично здійснених виплат;

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати всіх належних йому виплат при звільненні, а саме: грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за весь період служби, оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 14 березня 2025 року, матеріальна допомога на оздоровлення, грошова матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань одноразову грошова допомога при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби (з 27 квітня 2022 року по 14 березня 2025 року);

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити всі належних йому виплат при звільненні, а саме: грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за весь період служби, оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 14 березня 2025 року, матеріальна допомога на оздоровлення, грошова матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань одноразову грошова допомога при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби (з 27 квітня 2022 року по 14 березня 2025 року).

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач протиправно за період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини з 16.01.2024 по 31.01.2024 та за липень 2024, листопад 2024 не виплачував додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн. Також, з червня 2024 по вересень не виплачувалося у повному обсязі грошове забезпечення. Крім того, у березні 2025 не виплачено належні при звільненні виплати.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надіслав до суду відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 9 розділу I Наказу МОУ від 07.06.2018 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки позивач не надав відповідного висновку військово-лікарської комісії про необхідність продовження перебування в лікарняних закладах більше 4 місяців (довготривале лікування), рішення командира військової частини НОМЕР_1 з цього приводу не могло бути ухвалене. У січні, липні та листопаді 2024 року додаткову винагороду у сумі 100000 гривень позивачеві не виплачувалась, оскільки на момент видання наказів командира військової частини про виплату додаткової винагороди за вищезазначений період у розпорядженні Військової частини НОМЕР_1 не було належних підтверджуючих документів про стаціонарне лікування позивача, та/або також належним чином засвідчених довідок ВЛК про надання відпустки у зв`язку із тяжким пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. За таких обставин, вимога про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди є безпідставною.

Факт належного нарахування та виплати грошового забезпечення при звільненні позивачу підтверджується інформаційною довідкою про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період проходження служби в Військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2025 по 14.03.2025 та витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.03.2025 № 108.

В ході розгляду справи, листом від 09.02.2026 суд запропонував представнику позивача надати суду довідку ВЛК №112 про потребу у відпустці після лікування позивача.

Однак, у встановлений строк відповіді не надходило.

Таким чином, розгляд справи здійснюється на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач у спірний період проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , що сторонами не заперечується та наказом від 14.03.2025 звільнений та виключений зі списків особового складу військової частини.

Відповідно до довідки про обставини травми, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 19.02.2024, 15.01.2024 позивач під час бойових дій отримав травму: ВП (15.01.2024). Множинні ВОСП грудної клітки. Множинні ВОСП бокової ділянки живота справа. Множинні ВОСП правої верхньої кінцівки. ВОНП правої гомілки з неповним травматичним відчленуванням на рівні в-с/3. ВОНП правої сідниці. ВОСП лівої гомілки. АКБТ.

У зв"язку з отриманою травмою позивач перебував на стаціонарному лікуванні у наступні періоди:

З 16.01.2024 по 19.01.2024, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №834, виданою МКЛ-16 м. Дніпро 19.01.2024.

З 19.01.2024 по 28.02.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №992, виданою КНП "КМКЛ №6" ДОЗ КМДА 28.02.2024.

З 29.02.2024 по 18.03.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №3146, виданою КНП "КМКЛ №6" ДОЗ КМДА 18.03.2024.

З 19.03.2024 по 03.06.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1636, виданою КНП "КЦРЛ" 03.06.2024.

З 03.07.2024 по 23.07.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №9955, виданою КНП "КМКЛ №6" ДОЗ КМДА 23.07.2024.

З 24.07.2024 по 29.08.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13154, виданою КНП "ТОКЛ" ТОР 2р 09.08.2024. (Стан після МВТ).

З 30.08.2024 по 26.09.2024, що підтверджується Випискою з історії хвороби №2881, виданою КНП КОР "Київський обласний центр реабілітаційної медицини" 26.09.2024 ;

З 27.09.2024 по 18.10.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого, виданою Благодійною організацією "Благодійний фонд 'Суперлюди" 27.09.2024

З 18.10.2024 по 01.11.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №95013, виданою КНП 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова 01.11.2024 р.

З 01.11.2024 по 16.12.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №15491, виданою Коростенською центральною міською лікарнею 16.12.2024 .

З 17.12.2024 по 31.12.2024, що підтверджується Випискою-епікризом з медичної карти стаціонарного хворого №4226, виданою КНП "ОМЦР".

З 01.01.2025 по 21.01.2025, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданою Коростенською центральною міською лікарнею 21.01.2025 .

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії "Головний військовий клінічний госпіталь" №4861 від 28.02.2024 отримане поранення від 15.01.2024, яке призвело до ампутації правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, СПО реампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, неповного травматичного відчленування правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки з багатоуламковими переломами велико- та малогомілкових кісток, є пов"язаним із захистом Батьківщини. Травма важка.

Також, відповідно до довідки ВЛК від 29.08.2024, отримана 15.01.2024 травма так, пов"язана із захистом Батьківщини. Потребує реабілітації. Травма тяжка.

Відповідно до наданої відповідачем довідки військової частини НОМЕР_1 про грошове забезпечення та інші одноразові виплати, позивачу виплачено додаткову винагороду за період лікування з розрахунку 100000 грн. з лютого по червень 2024, з липня по жовтень 2024, грудень 2024.

Крім того, що стосується грошового забезпечення, у період з червня 2024 по вересень 2024 позивачу виплачувався лише оклад за військове звання та надбавка за вислугу років.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2025, наказано виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки, грошову допомогу на оздоровлення, премію, щомісячну надбавку за особливості проходження служби, згідно рішення МОУ від 01.02.2023 №2683/з, одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати йому додаткову винагороду відповідно до пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за період з 16.01.2021 по 31.01.2024, за липень 2024 та листопад 2024; щодо невиплати у повному обсязі грошового забезпечення (основний, додаткових, одноразових) за червень 2024-вересень 2024 та щодо невиплати всіх належних йому виплат при звільненні 14.03.2025.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Що стосується не нарахування та не виплати позивачу додаткову винагороду відповідно до пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за період з 16.01.2021 по 31.01.2024, за липень 2024 та листопад 2024.

Обґрунтовуючи відсутність підстав для виплати позивачу у вказаний період додаткової винагороди, відповідач посилається на відсутність підтверджуючих документів.

Суд з такими діями не погоджується з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 листопада 1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Пунктами 2 та 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", визначено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави. Кабінету Міністрів України невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду судом цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон №389-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168.

Абзацом 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168 у редакції яка діяла впродовж спірних у даній справі періодів) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Також Постановою №168 (у редакції, чинній на час спірних у даній справі періодів) передбачено, що до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Пунктом 11 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260 в редакції, чинній на час спірних у даній справі періодів) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

При цьому пунктами 9, 10 Розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно пункту 12 Розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Також положеннями Постанови №168 передбачено право військовослужбовців на виплату їм додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Конструкція зазначених вище норм передбачає, що підставами для включення військовослужбовця (в даному випадку - позивача) до наказу про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, є:

- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого;

- перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується відповідно до наказу командира військової частини за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Постанова № 168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду від 16.05.2024 у справі № 520/16191/23 та від 27.11.2024 у справі № 380/20587/23.

Відповідно до довідки про обставини травми, виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 19.02.2024, 15.01.2024 позивач під час бойових дій отримав травму : ВП (15.01.2024). Множинні ВОСП грудної клітки. Множинні ВОСП бокової ділянки живота справа. Множинні ВОСП правої верхньої кінцівки. ВОНП правої гомілки з неповним травматичним відчленуванням на рівні в-с/3. ВОНП правої сідниці. ВОСП лівої гомілки. АКБТ.

У зв"язку з отриманою травмою позивач перебував на стаціонарному лікуванні у наступні періоди:

З 16.01.2024 по 19.01.2024, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №834, виданою МКЛ-16 м. Дніпро 19.01.2024. (Діагноз: ВТ., МОВСП, ВОНП, Акубаротравма, СПО. Ампутація правої н/к по типу ПХО на рівні в/3 гомілки) .

З 19.01.2024 по 28.02.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №992, виданою КНП "КМКЛ №6" ДОЗ КМДА 28.02.2024. (Діагноз: ВТ., МОВСП, ВОНП, Акубаротравма, СПО. Реампутація правої н/к по типу на рівні середньої третини стегна).

З 03.07.2024 по 23.07.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти стаціонарного хворого №9955, виданою КНП "КМКЛ №6" ДОЗ КМДА 23.07.2024. (Діагноз: Стан після МВТ (15.01.2024)., множинні ВОСП. Неповне травматичне відчленування правої н/к на рівні в/з гомілки з багатоуламковими переломами велико та малогомілкових кісток. Акубаротравма. СПО.Дренування правої плевральної порожнини. Ампутація правої н/к. Накладання вторинних швів.)

З 24.07.2024 по 29.08.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13154, виданою КНП "ТОКЛ" ТОР 2р 09.08.2024. (Стан після МВТ).

З 01.11.2024 по 16.12.2024, що підтверджується Випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №15491, виданою Коростенською центральною міською лікарнею 16.12.2024 . (Діагноз: Наслідки перенесеної важкої МВТ з множинними проникаючими ВОСП грудної клітки і т.д з наявністю модульного протезу правої н/к у зв"язку з перенесеною травматичною ампутацією на рівні в/3 гомілкию Ампутаційна кукса с/третини правого стегна внаслідок реампутації (16.02.2024). Виражене порушення ходи та правої ноги).

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії "Головний військовий клінічний госпіталь" №4861 від 28.02.2024 отримане поранення від 15.01.2024, яке призвело до ампутації правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, СПО реампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна, неповного травматичного відчленування правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки з багатоуламковими переломами велико- та малогомілкових кісток, є пов"язаним із захистом Батьківщини. Травма важка.

Також, відповідно до довідки ВЛК від 29.08.2024, отримана 15.01.2024 травма так, пов"язана із захистом Батьківщини. Потребує реабілітації. Травма тяжка.

Таким чином, з 16.01.2024 по 31.01.2024, з 03.07.2024 по 31.07.2024 та у листопаді 2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з тяжкою травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, що підтверджується належним доказами.

Тобто, обидві умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такої травми у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються копіями медичних документів, які містяться в матеріалах справи.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачу у вказаний період додаткову винагороду у розмірі до 100000,00 грн. відповідачем не нараховано та не виплачено.

Відтак, зважаючи на викладене, оскільки постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року передбачено термін виплати військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. під час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та про доцільність їх задоволення в частині додаткової винагороди.

Що стосується вимог про нарахування та виплату грошового забезпечення за червень 2024 - вересень 2024 .

Відповідач стверджуючи про відсутність права на нарахування та виплату позивачу грошового забезпечення у вказаний період посилається на те, що відповідно до абзацу 3 пункту 9 розділу I Наказу МОУ від 07.06.2018 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам: "Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства". Оскільки позивач не надав відповідного висновку військово-лікарської комісії про необхідність продовження перебування в лікарняних закладах більше 4 місяців (довготривале лікування), рішення командира військової частини НОМЕР_1 з цього приводу не могло бути ухвалене.

Суд не погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей далі закон №2011-XII .

Так відповідно до положень закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу,

надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Статтею 9-2 закону №2011-XII встановлено: винагороди військовослужбовцям під час дії воєнного стану (особливого періоду) 1. На період дії воєнного стану (особливого періоду):

а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;

б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 11 статті 10-1 закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Не пізніше закінчення встановленого абзацом першим цього пункту строку безперервного перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовець підлягає огляду військово-лікарською комісією для вирішення питання про його придатність до військової служби.

В свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Порядок № 260 розроблено відповідно до Закону № 2011-XII та узгоджується з пунктом 2 Постанови №168.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260, визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до пункту 9 розділу І Порядку № 260: грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Грошове забезпечення не виплачується за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Крім того, пунктом 17 Порядку 260 зазначено, що на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу.

Згідно пункту 11 статті 10-1 закону №2011-XII висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Представник позивача не заперечує відсутність висновку ВЛК на предмет потреби у тривалому лікуванні і що такий висновок ВЛК для військової частини ним надавався.

Разом з тим, виписки з медичної картки стаціонарного хворого, консультаційні висновки спеціалістів, свідоцтва про хворобу, не є висновком військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні, а підтверджують факт стаціонарного лікування та діагноз позивача.

Відповідно до п.6.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008№ 402 для вирішення питання потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється відповідної посадової особи. Тобто, направлення для медичного огляду здійснюється лікувальним закладом шляхом запису у медичній книжці хворого. Слід зазначити, що військовослужбовець, який тривалий час перебуває на лікуванні, вправі звернутися до медичного персоналу лікувального закладу з проханням скерувати його для проведення будь-якого медичного огляду.

Відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей": Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування.

Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

В даному випадку, виплата грошового забезпечення була призупинена із червня 2024 року по вересень 2024 з причини відсутності висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні.

Суд зауважує, що відсутність у відповідача висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) для прийняття командиром військової частини рішення про продовження перебування позивача в лікарняних закладах та виплату йому грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах, не може ставитись в провину позивачу та обмежувати його право на отримання належного йому грошового забезпечення.

Тим більше, що факт постійного лікування у зв"язку отриманням тяжкої травми, що мала наслідком ампутацію правої нижньої кінцівки на рівні верхньої третини гомілки, (СПО реампутації правої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна) підтверджується матеріалами справи. Крім того, у червні 2024, серпні та вересні 2024 відповідач позивачу нараховував та виплачував додаткову винагороду у розмірі 100000 грн. на місяць у зв"язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні у зв"язку отриманою тяжкою травмою, тобто факт лікування постійного лікування не заперечується.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач має право на виплату йому грошового забезпечення у повному розмірі за червень 2024-вересень 2024, а доводи відповідача щодо відсутності прав для такої виплати суд відхиляє, як безпідставні.

Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , всі належних йому виплат при звільненні, а саме: грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки за весь період служби, оклад за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 14 березня 2025 року, матеріальна допомога на оздоровлення, грошова матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань одноразову грошова допомога при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби (з 27 квітня 2022 року по 14 березня 2025 року).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2025, наказано виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки, грошову допомогу на оздоровлення, премію, щомісячну надбавку за особливості проходження служби, згідно рішення МОУ від 01.02.2023 №2683/з, одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби.

Відповідач надав суду інформаційну довідку від 25.06.2025 про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові види за період з 01.01.2025 по 14.03.2025, якої вбачається, що при звільненні позивачу нараховано вихідну допомогу, оклад за військовим званням, посадовий оклад, за вислугу років, за особливості проходження служби, премію, одноразову грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористані дні відпустки. Разом 175134,72 грн.

На виконання вимог ухвали про витребування доказів, відповідач на підтвердження факту виплати зазначених сум надав довідку АТ "Приватбанк" від 20.02.2026 про зарахування коштів на рахунок позивача у квітні та червні 2025 року.

Жодних заперечень з приводу ненадходження вказаних коштів, позивач не надав.

Таким чином, суд вважає, що позов у цій частині не підлягає задоволенню.

Щодо не виплати позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Як вказує відповідача матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 позивач не отримував в зв`язку з неподанням заяви.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 передбачене право командирів військових частин у межах наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового й начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у розмірі, що не перевищує їхнього місячного грошового забезпечення.

Перелік обставин, коли військовослужбовцю надається матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, регламентується окремим дорученням Міністра оборони України № 2683 від 01.02.2023.

Отримати допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення можна на підставі відповідної заяви та виключно за наявності таких підстав:

-смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

-поранення військовослужбовця під час виконання завдань під час воєнного стану;

-у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення

(контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

-порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

-онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та/або хімієтерапія);

-захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;

-безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у

зв`язку із хворобою (сумарно більше як 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів;

-сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

Оскільки позивач не звертався з відповідною заявою до командування військової частини НОМЕР_1 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань його користь не виплачувалась, з огляду на що вимоги у цій частині є необґрунтованими.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом та не мають визначального значення для вирішення спору по суті.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) , про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 гривень пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за період з 16.01.2024 по 31.01.2024, з 03.07.2024 по 31.07.2024 та за листопад 2024 року.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та не виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі 100000 гривень пропорційно із розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою під час захисту Батьківщини за період з 16.01.2024 по 31.01.2024, з 03.07.2024 по 31.07.2024 та за листопад 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, (надбавки, доплати, підвищення та премії) за червень 2024- вересень 2024 року.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та не виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення, (надбавки, доплати, підвищення та премії) за червень 2024- вересень 2024 року, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

04.03.26