Справа № 340/6845/25
Суддя: О.С. ПЕТРЕНКО
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/6845/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петренко О.С., розглянувши у порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму нанесених збитків державі внаслідок безпідставного набуття коштів у розмірі 469 246,60 грн.

Ухвалою суду від 15.10.2025 року справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.65).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву проти позову не подав, тому, з урахуванням ч. 6 ст. 162 КАС України, суд визначив достатніми наявні в матеріалах справи докази та за відсутності поданого відповідачем відзиву проти позову розглянути справу за наявними матеріалами.

Копія ухвали від 08.10.2025 направлялася відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, але поштове відправлення було повернуто суду оператором поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до пунктів 102, 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження «не повертати». Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця.

Як вказав Верховний Суд в ухвалі від 08.07.2025 у справі № 580/12577/23 до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Таким чином, суд вжив усіх необхідних процесуальних заходів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Сержант ОСОБА_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2022 року №59 призначений на посаду номера обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 29.07.2022 року №210, сержант ОСОБА_1 вважається таким, що вибув на лікування у зв`язку з пораненням до військової частини НОМЕР_3 з « 29» липня 2022 року.

Згідно відповіді від 17.09.2024 №591/2366 на запит військової частини НОМЕР_2 №4068 від 04.08.2024 стало відомо, що сержант ОСОБА_1 29.07.2022 надійшов на етап медичної евакуації до військової частини НОМЕР_3 . Після обстеження та отримання необхідної медичної допомоги був евакуйований 29.07.2022 на наступний етап медичної евакуації до Військово-медичного клінічного центру Східного регіону м. Дніпро.

Відповідно до відповіді військової частини НОМЕР_4 №555/30914 від 10.10.2024 на запит військової частини НОМЕР_2 №4877 від 19.09.2024 стало відомо, що сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "МКЛ №6" ДОР з 30.07.2022 по 06.08.2022 та скерований на наступний етап медичної евакуації до м. Хмельницький.

Згідно відповіді військової частини НОМЕР_5 №4027 від 22.10.2024 на запит військової частини НОМЕР_2 №5442 від 17.10.2024 стало відомо, що сержант ОСОБА_1 в період з 07.08.2022 по 22.08.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у КП "Хмельницька міська лікарня" Хмельницької міської ради. На місце тимчасового розташування 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 сержант ОСОБА_1 після проходження лікування в КП "Хмельницька міська лікарня" Хмельницької міської ради не повернувся. Будь яких документів підтверджуючих законність своєї відсутності на військовій службі не надав.

Копії документів до військової частини НОМЕР_2 ні сержантом ОСОБА_1 , ні медичним закладом одразу після виписки надано не було.

За фактом неповернення з лікувального закладу відповідача сержанта ОСОБА_1 , проведене службове розслідування, наказ командира військової частини НОМЕР_2 №419 про результати службового розслідування від 12 листопада 2024 року. До Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0012141 від 26 березня 2025 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, правова кваліфікація - ч.5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

08 травня 2025 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 надійшов рапорт тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 старшого солдата ОСОБА_2 (вх. №1764 від 08.05.2025) про можливу переплату грошового забезпечення та додаткової винагороди сержанту ОСОБА_1 , який вважається таким, що не повернувся з лікувального закладу до військової частини з 26 серпня 2022 року по теперішній час, згідно службового розслідування, проведеного відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №513 від 28 липня 2024 року.

Можлива сума переплати грошового забезпечення та додаткової винагороди складає 469 246,60 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень шістдесят копійок).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09 травня 2025 року №199 було призначене службове розслідування за фактом можливої переплати грошового забезпечення сержанту ОСОБА_1 .

В ході проведення службового розслідування за фактом можливої переплати грошового забезпечення сержанту ОСОБА_1 , виявлено факт переплати відповідачу грошового забезпечення, всього у розмірі 469 246,60 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень шістдесят копійок), а саме:

переплата за серпень 2022 року становить 108 376,40 грн.;

переплата за вересень 2022 року становить 115 181,80 грн.;

переплата за жовтень 2022 року становить 115 181,80 грн.;

переплата за листопад 2022 року становить 115 181,80 грн.;

переплата за грудень 2022 року становить 15 324,80 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) №165 від 06 липня 2025 року колишній номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_2 сержант ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , вважається таким, що заподіяв державі в особі військової частини НОМЕР_2 шкоду на загальну суму 469 246,60 грн. (чотириста шістдесят дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень шістдесят копійок).

Позивач вважає, що вказані кошти відповідачем отримані незаконно, які підлягають стягненню як завдану шкоду державі в особі позивача у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, згідно частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини 2 статті 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина 3 статті 1212 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц зробив висновок про те, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України, як винятку із статті 1212 ЦК України, суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Приписами частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Згідно статті 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю ввести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до статті 16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно статей 26,27 Статуту № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 року №160-IX (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до статті 1 цього Закону матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина 2 статті 10 Закону № 160-IX).

Згідно частини 1 статті 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (частина 2 статті 12 Закону № 160-IX).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260).

Згідно пункту 9 Порядку №260, грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Відповідно до пункту 12 Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Отже, у період перебування військовослужбовця на лікуванні за ним зберігається виплата грошового забезпечення.

Натомість, згідно пункту 15 Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 04.08.2022 сержанта ОСОБА_1 увільнено від посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 04.08.2022, у зв`язку з евакуацією до медичних закладів, що не входять до складу військових частин, що підтверджується Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 216 від 15.08.2022 (а.с.24).

В зв`язку із неповерненням із лікувального закладу відповідача, у військову частину, проводилося службове розслідування за фактом не повернення із лікувального закладу сержанта ОСОБА_1 у розташування підрозділу, який із 26.08.2022 до сьогоднішнього дня так і не повернувся у розташування військової частини та самовільно залишив військову службу, відповідних дозволів на таку відсутність у командира не отримував, документів, які б підтверджували поважність причин відсутності на військовій службі не надавав, що підтверджується актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_2 та витягом з наказу №419 від 12.11.2024 за "Про результати службового розслідування" (а.с.37-38).

Таким чином, відповідач з 26.08.2022, не прибув до військової частини, тобто самовільно залишив військову частину без зброї та до теперішнього часу не повернувся і не приступив до виконання обов`язків військової служби. Про неприбуття до військової частини відповідач нікого не повідомляв та відповідних дозволів командування на це не отримував, а тому, відповідно, не мав права на отримання грошового забезпечення в силу положень пункту 15 Порядку №260. Отже, відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте продовжував отримувати грошове забезпечення, а відтак наявні підстави для стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів.

Враховуючи викладене, а також з огляду на відсутність доказів відшкодування відповідачем безпідставно отриманого грошового забезпечення року, суд вважає доведеним право позивача на стягнення таких коштів у розмірі 469 246,60 грн.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем доведено суду правомірність заявлених вимог, з огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача щодо добровільного відшкодування безпідставно отриманого грошового забезпечення за час відсутності на службі без поважних причин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Частиною 2 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, відтак, суд не стягує їх з відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ін.код - НОМЕР_6 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) вартість завданої державі шкоди у формі безпідставно набутих ним грошових коштів в сумі 469 246,60 грн. під час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.С. ПЕТРЕНКО