Справа № 420/17250/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2026-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/17250/25

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 26.11.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Лоскут В.С.

представника позивача Ситник О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду 02.06.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що за результатами проведеної перевірки було складено Акт перевірки від 07.11.2024 року №49563/15-32-24-06-15/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування операцій з інвестиційними активами за період з 01.01.2020 року по 31.12.2021 року». Вказаний Акт перевірки, позивачем отримано в рамках розгляду адміністративної справи №420/13503/25. Зазначений акт перевірки позивач не отримував оскільки з 2023 року виїхав на постійне місце проживання за межі України до ОАЕ. Надалі відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 7100,00 грн.; №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 5 860 210,50 грн.; №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 488 350,88 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач також не отримував оскільки з 2023 року не проживає на території України. Після ознайомлення з матеріалами справи №420/13503/25, актом перевірки від 07.11.2024 року №49563/15-32-24-06-15/ та податковими повідомленнями-рішеннями №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року; №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року; №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року позивач зазначає про невірність даних проведеної перевірки та порушення відповідачем норм Податкового кодексу України. Позивачем дійсно в 2020-2021 році було продано корпоративні права на деякі юридичні особи, в яких він перебував учасником. Так у зазначений період позивачем було продано корпоративні права на ТОВ «ЗОКР 1», ТОВ «ЗОКР 2», ТОВ «ЗОКР 3», ТОВ «ЗОКР 5» та ТОВ «ЗОКР Плюс». Між тим в акті перевірки безпідставно зазначено, що позивачем продані корпоративні права на ТОВ «ЗОКР» та ТОВ «Зокр Ін». Ці дві юридичні особи по сьогоднішній день перебувають у власності позивача і нікому не продані, що підтверджується відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто, продаж у 2020 році позивачем корпоративних прав на ТОВ «ЗОКР 1», ТОВ «ЗОКР 2», у 2021 році ТОВ «ЗОКР 3», ТОВ «ЗОКР ПЛЮС», ТОВ «ЗОКР 5» здійснено без отримання інвестиційного прибутку. Враховуючи зазначені положення ПКУ у позивача не виникало за результатами продажу корпоративних прав ТОВ «ЗОКР 1» , ТОВ «ЗОКР 2» , ТОВ «ЗОКР 3» , ТОВ «ЗОКР ПЛЮС» , ТОВ «ЗОКР 5» ніякого інвестиційного прибутку, а також сплати військового збору. Окрім того, вищеописані створення юридичних осіб та продаж позивачем корпоративних прав мали своє відображення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відповідним скануванням до вказаного реєстру установчих документів, доступ до яких наявний в органах Державної податкової служби України.

06.06.2025 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 5084,53 грн. або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

13.06.2025 року ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

04.07.2025 року суд ухвалив у задоволенні клопотання (вх. №ЕС/66782/25 від 01.07.2025) представника відповідача Головного управління ДПС в Одеській області про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

20.06.2025 року до суду (вх.№62722/25) від представника позивача надійшли додаткові докази у справі на підтвердження доводів адміністративного позову.

01.07.2025 року до суду (вх.№ЕС/66782/25) від Головного управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.09.2024 року №9192-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 16.09.2024 року №940/15-32-24-06, було направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) 16.09.2024 року (№743). Отже, на думку відповідача, ГУ ДПС в Одеській області належним чином повідомило платника податків про перевірку. При цьому, позивач порушив приписи законодавства в частині надання документів на перевірку.

Підкреслює, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта усі вищевказані підприємства мали у власності відповідні земельні ділянки, як власники, а не як майно внесене до статутного фонду, (витяг додається), тому не може вважатися, як витрати понесені при набуття корпоративного права. Більше того, позивач зазначає грошову оцінку земельної ділянки, однак при цьому жодним чином не підтверджує оцінку даної землі у грошовій формі.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області.

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 12 032,00 грн.

На вказане рішення суду Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області, скасувати рішення Одеського окружного суду від 26 листопада 2025 року по справі №420/17250/25 та винести постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, неповно з`ясовані судом обставини, що мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон (т.1 а.с.98-101), ОСОБА_1 з 22.03.2023 року перебуває на постійному консульському обліку в ОАЕ.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування права, який викладений в постанові 24.04.2023 року в справі №560/2210/19, платник податків, який не згоден із відповідністю такої інформації дійсним обставинам справи або ж вважає, що розмір заниженого ним податкового зобов`язання є меншим, вправі подати до контролюючого органу в ході перевірки або ж в ході судового розгляду справи відповідні докази, що спростовують доводи суб`єкта владних повноважень.

Це зумовлено специфікою поставленого в провину платнику податків порушення, а саме, заниження загального оподатковуваного доходу, у зв`язку з чим контролюючому органу достатньо довести саме факт отримання останнім доходу у періоді, що перевірявся.

Поряд з цим, у разі заперечення таких обставин платник податків повинен надати докази, які свідчитимуть про: відсутність такого доходу взагалі; наявність підстав вважати його неоподатковуваним або його зменшення; застосування ставки податку, відмінної від базової тощо.

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 1», , колегія суддів зазначає наступне.

Так, Рішенням установчих зборів №1 від 16.09.2020 року (т.1 а.с.44-45) ОСОБА_1 було засновано юридичну особу. Вказаним рішенням установчих зборів ОСОБА_1 прийняв рішення про встановлення розміру статутного капіталу товариства у розмірі 6 955 000 грн. за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 1» від 16.09.2020 року (т.1 а.с.46-47) ОСОБА_1 передав земельні ділянки: :26:020:0091 (вартість 6 580 071 грн.), :26:020:0103 (вартість 147 395,08 грн.), :26:020:0106 (вартість 227 533,92 грн.), вартість яких загалом оцінено в 6 955 000 грн.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 здійснив продаж 100% часток товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 1» відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 17 вересня 2020 року гр. ОСОБА_2 за 6 955 000 грн. (т.1 а.с.48-51).

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 2», , колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням установчих зборів №1 від 09.10.2020 року (т.1 а.с.52-53) ОСОБА_1 було засновано юридичну особу. Вказаним рішенням установчих зборів ОСОБА_1 прийняв рішення про встановлення розміру статутного капіталу товариства у розмірі 7 000 000 грн. за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 2» від 09.10.2020 (т.1 а.с.54-55) ОСОБА_1 передав земельну ділянку :26:020:0086, вартість якої оцінено в 7 000 000 грн.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 здійснив продаж 100% часток товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 2» відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 16 листопада 2020 року гр. ОСОБА_2 за 7 000 000 грн. (а.с.56-58).

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 3», , колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням установчих зборів №1 від 26.01.2021 року (т.1 а.с.59-61) ОСОБА_1 було засновано юридичну особу. Вказаним рішенням установчих зборів ОСОБА_1 прийняв рішення про встановлення розміру статутного капіталу товариства у розмірі 5 040 000 грн. за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 3» від 26.01.2021 року (т.1 а.с.62-64) ОСОБА_1 передав земельні ділянки: :26:020:0104 (вартість 3 640 000 грн.), :26:020:0085 (вартість 700 000 грн.), :26:020:0090 (вартість 700 000 грн.), вартість яких загалом оцінено в 5 040 000 грн.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 здійснив продаж 100% часток товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 3» відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 02 лютого 2021 року гр. ОСОБА_2 за 5 040 000 грн (т.1 а.с.65-68).

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР ПЛЮС», , колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням установчих зборів №1 від 29.03.2021 року (т.1 а.с.69-70) ОСОБА_1 було засновано юридичну особу. Вказаним рішенням установчих зборів ОСОБА_1 прийняв рішення про встановлення розміру статутного капіталу товариства у розмірі 7 700 000 грн. за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР ПЛЮС» від 29.03.2021 року (т.1 а.с.71-72) ОСОБА_1 передав земельні ділянки: :26:020:0093 (вартість 700 000 грн.), :26:020:0092 (вартість 7 000 000 грн.), вартість яких загалом оцінено в 7 700 000 грн.

У березні 2021 року ОСОБА_1 здійснив продаж 100% часток товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР ПЛЮС» відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав (частки у статутному капіталі) від 30 березня 2021 року гр. ОСОБА_2 за 7 700 000 грн. (т.1 а.с.73-76).

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 5», , колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням учасника №1 від 30.03.2021 року (т.1 а.с.77-78) ОСОБА_1 було засновано юридичну особу. Вказаним рішенням установчих зборів ОСОБА_1 прийняв рішення про встановлення розміру статутного капіталу товариства у розмірі 420 000 грн. за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника.

Відповідно до акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 5» від 30.03.2021 року (т.1 а.с.79-80) ОСОБА_1 передав земельні ділянки: :26:020:0106 (вартість 273 000 грн.), :26:020:0103 (вартість 147 000 грн.), вартість яких загалом оцінено в 420 000 грн.

У березні 2021 року ОСОБА_1 здійснив продаж 20% часток товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР 5» відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав (частини частки у статутному капіталі) від 30.03.2021 гр. ОСОБА_2 за 84 000 грн. (т.1 а.с.81-84).

Матеріали справи містять Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.119-138), відповідно до якої вищенаведені земельні ділянки станом на 09.06.2025 року належать на праві власності зазначеним юридичним особам (документи, подані для державної реєстрації акти приймання передачі майна).

Щодо операцій ОСОБА_1 з корпоративними правами товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР», та товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОКР ІН», , засновником (учасником) їх є позивач, що підтверджується відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів зазначає наступне (т.1 а.с.87-97).

Як зазначає відповідач, копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.09.2024 року №9192-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 16.09.2024 року №940/15-32-24-06, було направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) 16.09.2024 року (№743).

Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування операцій з інвестиційними активами за період з 01.01.2020 року по 31.12.2021 року.

За результатами проведеної перевірки було складено Акт перевірки від 07.11.2024 року №49563/15-32-24-06-15/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування операцій з інвестиційними активами за період з 01.01.2020 року по 31.12.2021 року» (далі Акт перевірки) (т.1 а.с.11-24).

В Акті перевірки містяться висновки щодо порушення ОСОБА_1 п.49.1, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.164.2.20 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ;

пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 пп.163.1.2 ст.163, пп.164.1.1 пп.164.1.2 пп.164.1.3 п.164.1, пп.164.2.9 п.164.2, п.164.3 ст.164, пп.170.2.1 пп.170.2.2 п.170.2 ст.170, п.179.7 ст.179 Податкового кодексу України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 занижено податок на доходи з фізичних осіб на загальну суму 5 860 210,50 грн. в наслідок ненарахування та не сплати до бюджету податку на доходи з фізичних осіб з сум отриманого інвестиційного прибутку;

пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 пп.163.1.2 ст. 163, пп.164.1.1 пп.164.1.2 пп.164.1.3 п.164.1, пп.164.2.9 п.164.2, п.164.3 ст.164, п.164.2 ст.164, п.164.2 ст.164, пп.170.2.1 пп.170.2.2 п.170.2 ст.170, п.179.7 ст.179, пп.1.2 п.16 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 занижено військовий збір на загальну суму 488 350,88 грн. внаслідок ненарахування та не сплати до бюджету військового збору з сум отриманого інвестиційного прибутку;

п.44.1 ст.44, п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України в частині зберігання та надання контролюючому органу первинних документів; пп.73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 встановлено ненадання до податкових органів на письмовий запит про надання інформації.

На підставі висновків, викладених у Акті перевірки, Головним управління ДПС в Одеській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 7 100,00 грн. (т.1 а.с.10), яким визначено податкове зобов`язання з адміністративних штрафів та санкцій;

№54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 5 860 210,50 грн. (т.1 а.с.6-7), яким визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

№54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 488 350,88 грн. (т.1 а.с.8-9), яким визначено податкове зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Вважаючи спірні рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктами 36.1, 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Платником податку на доходи фізичних осіб, згідно з вимогами пп.162.1.1 п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Об`єктом оподаткування резидента, відповідно до вимог п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України, є:

163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

163.1.3. іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 ст.164 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

За нормами абз. «в» пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - це будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів.

Згідно з вимогами пп.170.2.2 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку, відповідно до пп.170.2.6 п.170.2 ст.170 Податкового кодексу України, включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Платники податку, за вимогами п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України, зокрема, зобов`язані:

а) вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

б) отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку;

в) подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов`язані пред`являти документи і відомості, пов`язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує задекларовані витрати на придбання інвестиційного активу тим, що рішенням установчих зборів товариств прийняті рішення про встановлення розміру статутного капіталу за рахунок майнового внеску (вкладу) засновника, який було передано позивачем товариствам, а саме земельні ділянки, вартість яких визначена цими рішеннями та зазначена відповідно до актів приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства.

Разом з тим, контролюючий орган вважає, що позивачем документально не підтверджено понесення витрат у зв`язку із придбанням інвестиційного активу.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 07.12.2022 року по справі №200/6156/20-а зазначив, що суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Відповідно до вимог ст.143 Цивільного кодексу України, установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут.

Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі.

Зміни до статуту, пов`язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку.

Порядок внесення додаткових вкладів встановлюється законом і статутом товариства.

До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, згідно з вимогами п.2 ч.4 ст.145 Цивільного кодексу України, належить внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу.

Вищенаведені норми Цивільного кодексу України кореспондують з нормами Закону України «Про господарські товариства».

Так, згідно з вимогами ст.16 вказаного Закону, рішення про зміну розміру статутного (складеного) капіталу товариства набирає чинності з дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Таким чином, з вищенаведених норм закону вбачається, що рішення про збільшення розміру статутного капіталу приймається на загальних зборах, має бути зафіксовано в статуті та набуває чинності із дня внесення таких змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до вимог ч.2 ст.115 Цивільного кодексу України, яка кореспондує із ст.13 Закону України «Про господарські товариства», вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Статтею 13 Закону України «Про оцінку земель» визначено випадки проведення грошової оцінки земельних ділянок.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі:

- визначення розміру земельного податку;

- визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності;

- визначення розміру державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом;

- визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва;

- розробки показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель;

- відчуження земельних ділянок площею понад 50 гектарів, що належать до державної або комунальної власності, для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі:

- відчуження та страхування земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, крім випадку, передбаченого абзацом сьомим частини першої цієї статті;

- застави земельної ділянки відповідно до закону;

- визначення інвестиційного вкладу в реалізацію інвестиційного проекту на земельні поліпшення;

- визначення вартості земельних ділянок, що належать до державної або комунальної власності, у разі якщо вони вносяться до статутного фонду господарського товариства;

- визначення вартості земельних ділянок при реорганізації, банкрутстві або ліквідації господарського товариства (підприємства) з державною часткою чи часткою комунального майна, яке є власником земельної ділянки;

- виділення або визначення частки держави чи територіальної громади у складі земельних ділянок, що перебувають у спільній власності;

- відображення вартості земельних ділянок та права користування земельними ділянками у бухгалтерському обліку відповідно до законодавства України;

- визначення збитків власникам або землекористувачам у випадках, встановлених законом або договором;

- рішення суду.

У всіх інших випадках грошова оцінка земельних ділянок може проводитися за згодою сторін та у випадках, визначених цим та іншими законами України.

Колегія суддів зауважує, що ані нормативної, ані експертної оцінки земельних ділянок матеріали справи не містять, а надані позивачем висновки про вартість земельних ділянок не є такими оцінками.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Законом України «Про оцінку земель» не передбачено обов`язкової нормативної чи експертної грошової оцінки земельних ділянок у разі внесення їх до статутного фонду господарського товариства, тому, за вимогами Цивільного кодексу України та Закону «Про господарські товариства», грошова оцінка внесених позивачем земельних ділянок повинна була бути здійснена за згодою учасників товариства.

Так, протоколами загальних зборів учасників товариств вказано, що на зборах щодо вирішення питання про збільшення статутного капіталу за рахунок передачі майна (земельних ділянок) учасники товариств затвердили оцінку майна, що вноситься до статутного капіталу, а саме вартість земельних ділянок.

При цьому, надані позивачем протоколи загальних зборів товариств та акти приймання-передачі майна до статутного капіталу стосовно внесення позивачем земельних ділянок не визначають вартість цих ділянок, а фіксують вартість, яка була затверджена учасниками товариств.

Крім того, підтвердженням передачі позивачем на баланс земельних ділянок є те, що після передачі позивачем на баланс вказаних земельних ділянок право власності на них було зареєстроване в установленому законом порядку, що підтверджується Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.119-138), відповідно до якої вищенаведені земельні ділянки станом на 09.06.2025 року належать на праві власності зазначеним юридичним особам (документи, подані для державної реєстрації акти приймання передачі майна).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що в 2021 році відбувається ФОПП ОСОБА_1 відчуження частки ТОВ «ЗОКР» у сумі 2 346 050,00грн та відчуження частки на користь фізичної особи ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ТОВ «ЗОКР ПЛЮС» у сумі 7 700 000,00грн, ТОВ «ЗОКР 5» у сумі 84 000,00грн та ТОВ «ЗОКР 3» в сумі 5 040 000,00грн. Таким чином, відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 , у 2020 та 2021 роках отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та підлягають до декларування платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації).

Згідно з вимогами п.п.170.2.2 п.170.2 ст.170 Кодексу інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу, або вартістю інвестиційного активу, що була задекларована особою як об`єкт декларування у порядку одноразового (спеціального) добровільного декларування відповідно до підрозділу 9 прим. 4 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України (крім операцій з деривативами).

В ході перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області надіслано запит фізичній особі-платнику податків ОСОБА_1 , щодо надання інформації у вигляді пояснень та їх документальних підтверджень, щодо сум отриманих доходів та витрат на придбання інвестиційних активів за відповідних період. Актами від 29.10.2024 року №7238/15-32-24-06-16, від 01.11.2024 року №7336/15-32-24-06-16 зафіксовано ненадання відповідних документів, у точності що підтверджують витрати на придбання відповідного інвестиційного прибутку.

Так, як зазначає апелянт, у позовній заяві ФО-ПП ОСОБА_1 стверджує, що витрати при придбанні інвестиційного активу ТОВ «Зокр 1» у сумі 6 955 000 грн., ТОВ «Зокр 2» у сумі 7 000 000 грн., ТОВ «Зокр 3» у сумі 5 040 000 грн., ТОВ «Зокр Плюс» у сумі 7 700 000 грн., ТОВ «Зокр 5» у сумі 420 000 грн. це внесення до статутного фонду підприємств земельних ділянок відповідною вартістю, які належали йому на праві власності, та таким чином різниця між витратою та доходом складає 0 грн., тобто відсутній інвестиційний прибуток для оподаткування.

Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта усі вищевказані підприємства мали у власності відповідні земельні ділянки, як власники, а не як майно внесене до статутного фонду, тому не може вважатися, як витрати понесені при набуття корпоративного права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що податковий орган передчасно прийняв податкові повідомлення рішення №54494/15-32-24-06-20, №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року Головного управління ДПС в Одеській області, не дослідивши… та не визначивши маржу…, у зв`язку з чим розрахунок суми грошового зобов`язання здійснено невірно.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було отримано інвестиційний прибуток від операції з продажу корпоративних прав в статутному капіталі, у зв`язку з чим відсутній об`єкт оподаткування, а відтак - донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування та військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування є необґрунтованим.

Саме з цієї підстави суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року та №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані податкові повідомлення-рішення слід визнати протиправними та скасувати, але, суд апеляційної інстанції наголошує, що саме з підстав невірного розрахунку суми грошового зобов`язання.

Щодо правомірності податкового повідомлення рішення Головного управління ДПС в Одеській області №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 7100,00 грн. (т.1 а.с.10), яким визначено податкове зобов`язання з адміністративних штрафів та санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

У вказаному рішенні зазначено, що воно прийнято на підставі порушення позивачем п.п.73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вимог п.п.73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом), у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі проведення зустрічної звірки платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані надавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту, та документальне підтвердження цієї інформації на вимогу контролюючого органу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до приписів п.п.73.3.1 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, письмовий запит про надання інформації надсилається платнику податків або іншому суб`єкту інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої у встановленому законом порядку, виявлено факти, які можуть свідчити про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, із обов`язковим зазначенням таких фактів у запиті;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податковій декларації, поданій платником податків;

4) стосовно платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок під час зазначення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) виявлено помилку або недостовірність даних, що містяться у звіті про підзвітні рахунки, поданому фінансовим агентом, або відповідно до Загального стандарту звітності CRS фінансовим агентом подано звіт про підзвітні рахунки з відомостями про незадокументовані рахунки, або виявлено подання власником рахунку недостовірних відомостей фінансовому агенту;

7) отримано повідомлення від компетентного органу іноземної юрисдикції, з якою Україною укладено міжнародний договір, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, згоду на обов`язковість якого надано Верховною Радою України, або укладено на його підставі міжвідомчий договір, про виявлення таким органом помилки, неповних або недостовірних даних, наданих фінансовим агентом щодо підзвітного рахунку особи, яка є резидентом відповідної іноземної юрисдикції, або про інше порушення чи невиконання фінансовим агентом зобов`язань, передбачених Угодою FATCA або Загальним стандартом звітності CRS, у тому числі про участь фінансового агента або його клієнта у правочинах або операціях, передбачених пунктом 39-3.6 статті 39-3 цього Кодексу;

8) отримано запит про надання інформації від компетентного органу іноземної держави на підставі міжнародного договору, що містить положення про обмін інформацією для податкових цілей, та інформації, яка запитується, немає у розпорядженні контролюючого органу;

9) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами п.42.2 ст.42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з вимогами п.42.3 ст.42 Податкового кодексу України, якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. (п.42.5 ст.42 Податкового кодексу України).

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Однак, позивач не є фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст.42 Податкового кодексу України, якою визначено, що надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається належним чином врученим останньому, не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються виключно платників податків в розумінні п.15.1 ст.15 Податкового кодексу України.

На момент спірних правовідносин, позивач не був зареєстрований як фізична особа-підприємець, а, відтак, у останнього не виникало обов`язку з повідомлення податкового органу про нову адресу фактичного проживання (у даному випадку за межами України).

Більше того, положення пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України передбачають, що документи вважаються належним чином врученими не тільки якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а у разі коли такі документи особисто вручені платнику податків (його представнику).

Суд підкреслює, що аналогічні висновки містяться і у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду, у т.ч. у постанові від 24.06.2025 року, яка набрала законної сили, у справі №420/6989/24 зазначено: «...з 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, а тому вимоги ст.42 ПК України, якою визначено, що надіслання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу платника податків вважається належним чином врученим останньому, не розповсюджуються на позивача, оскільки стосуються виключно платників податків в розумінні п.15.1 ст.15 ПК України...».

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2025 року у справі №420/6989/24 викладено наступні висновки: «… положення пункту 42.2 статті 42 ПК України передбачають, що документи вважаються належним чином врученими не тільки якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а у разі коли такі документи особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 121.2 статті 121 Податкового кодексу України ненадання відповіді на запит, неподання або подання не в повному обсязі платником податків, фінансовим агентом або іншою особою документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу, надісланий відповідно до підстав, передбачених підпунктами 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу у 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.

Так, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку, платник не вправі посилатися на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє її від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2019 року у справі №825/1109/16, від 20.10.2020 року у справі №140/30/20, від 21.10.2021 року у справі №360/4692/19, від 14.07.2022 року у справі №120/479/21-а, від 26.07.2022 року у справі №640/3437/21.

Суд наголошує, що станом на дату спірних правовідносин, позивач не являвся фізичною особою-підприємцем, та в умовах воєнного стану, коли має місце масове переселення громадян в більш безпечні, на їх думку, місця проживання, Головне управління ДПС в Одеській області у спірних правовідносинах допустило формальний підхід до направлення документів.

Більш того, як наголошує відповідач, саме копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 13.09.2024 року №9192-п, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 16.09.2024 року №940/15-32-24-06, було направлено засобами поштового зв`язку «Укрпошта» (рекомендованим листом з повідомленням про вручення) 16.09.2024 року (№743 на адресу позивача.

При цьому, матеріали справи не містять ані запиту, ані доказів його направлення позивачу.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В контексті встановлених обставин справи, які відповідачем не спростовані, суд приходить до висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень на підставі належних, достовірних та достатніх доказів не довів наявність вини позивача, як необхідної складової податкового правопорушення, яке у даному випадку, на думку податкового органу, виразилося у неподанні позивачем інформації та документів на запит про надання інформації.

Відповідачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що позивач удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених податковим законодавством, - щодо обов`язку подати контролюючому органу інформацію та документи на запит про надання інформації після отримання такого запиту протягом 15 робочих днів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, зважаючи на відсутність факту належним чином врученого запиту позивачу, у останнього не виникло обов`язку надавати інформацію на цей запит, а відтак, й підстави для накладення штрафу згідно з пунктом 121.2 статті 121 Податкового кодексу України були відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спірне податкове повідомлення- рішення Головного управління ДПС в Одеській області №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 року в сумі 7100,00 грн., яким визначено податкове зобов`язання з адміністративних штрафів та санкцій, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню але з підстав викладених у цій постанові.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За правилами статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті та встановлено наявність підстав для задоволення позовних вимог, проте суд виходив з помилкових мотивів, колегія суддів вважає, що судове рішення, відповідно до вимог статті 317 КАС України, підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року в редакції даної постанови.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №420/17250/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04.03.2026 року.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко