Справа № 140/15817/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2026-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року ЛуцькСправа № 140/15817/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Грицаку П.О.,

за участю представників позивача Мухи В. І., Шумиводи В. М.,

представників відповідача Годунко М. Ф., Мацюк Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Спека» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Спека» (далі - ПП «Спека», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.09.2025 №2, №2, №2, 2, №2 та №4.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ГУ ДПС у Волинській області з 05.08.2025 по 14.08.2025 проведено фактичну перевірку ПП «Спека» за адресою Волинська обл., м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16 з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами), на підставі якої складено акт №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025, де встановлено наступні порушення: - п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - ст. 44 та ст. 85 Податкового кодексу України; - п. 15 ст. 73 Закону України №3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 - оптова торгівля пальним без наявності ліцензії; - п. 231.6, ст. 231 Податкового кодексу України, а саме: порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних.

Вказали, що 29.08.2025 ПП «Спека» подано заперечення №25 на вищевказаний акт перевірки (вх. №25030/6 від 14.07.2025) з додатками, за результатами розгляду яких ДПС у Волинській області листом №2758/12/03- 20-09-02-19 від 12.09.25 «Про результати розгляду заперечення» повідомило, що вимоги викладені у заперечені - задоволенню не підлягають у зв`язку із не наданням платником достатніх доводів та аргументів, які б спростували висновки викладені в акті перевірки.

На підставі акта №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 ГУ ДПС у Волинській області 18.09.2025 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 29 Закону України №3817 від 18.06.2024;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 28 Закону України №3817 від 18.06.2024;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 60 000,00 грн., за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7 000,00 грн., за порушення п.п.230.1.3 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1 020,00 грн., за порушення ст.44 та 85 Податкового кодексу України;

- № 4, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 328 496,18 грн., за порушення ст. 231 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в порядку статті 56 ПК України подав скаргу до Державної податкової служби України за вх. №4737/С/6 від 01.10.2025, проте рішенням ДПС №33967/6/99-00-06-03-01-06 від 26.11.2025 скаргу ПП «Спека» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.12.2025 відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити в його задоволенні. Вказала, що посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу №2656-п від 04.08.2025, направлень №4165/03-20-09-02-12, №4166/03-20-09-02-12 від 05.08.2025 проведено фактичну перевірку господарської одиниці ПП «Спека» за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16 з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами). За результатами проведення перевірки складено акт про результати планової виїзної документальної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025

Зазначає, що враховуючи в сукупності факти виявлених порушень під час проведення фактичної перевірки, контролюючим органом 18.09.2025 винесено податкові повідомлення-рішення №2, №2, №2, 2, №2 та №4, які вважає правомірними та винесеними з дотриманням усіх норм чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Представники відповідача в судових засіданнях просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що ПП «Спека» зареєстроване від 23.08.1994 за № 0000168, основним видом діяльності є: 46.71 оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний).

ГУ ДПС у Волинській області відповідно до пункту 75.1 статті 75, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі - ПК України) проведено фактичну перевірку ПП «Спека» за адресою Волинська обл., м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16 в період з 05.08.2025 по 14.08.2025 з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, оформлення роботодавцем трудових відносин з працівниками (найманими особами).

15.08.2025 за результатами перевірки складено акт №03/22705/09-02/20134464, згідно висновків якого перевіркою встановлено порушення: - п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - п.п. 230.1.3 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - ст. 44 та ст. 85 Податкового кодексу України; - п. 15 ст. 73 Закону України №3817 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 18.06.2024 - оптова торгівля пальним без наявності ліцензії; - п. 231.6, ст. 231 Податкового кодексу України, а саме: порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних.

29.08.2025 ПП «Спека» подано заперечення №25 на вищевказаний акт перевірки (вх. №25030/6 від 14.07.2025) з додатками, за результатами розгляду яких ДПС у Волинській області листом №2758/12/03- 20-09-02-19 від 12.09.25 «Про результати розгляду заперечення» повідомило, що вимоги викладені у заперечені - задоволенню не підлягають у зв`язку із не наданням платником достатніх доводів та аргументів, які б спростували висновки викладені в акті перевірки.

На підставі акта №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 ГУ ДПС у Волинській області 18.09.2025 прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 29 Закону України №3817 від 18.06.2024;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 28 Закону України №3817 від 18.06.2024;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 60 000,00 грн., за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7 000,00 грн., за порушення п.п.230.1.3 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України;

- № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1 020,00 грн., за порушення ст.44 та 85 Податкового кодексу України;

- № 4, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 328 496,18 грн., за порушення ст. 231 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач в порядку статті 56 ПК України подав скаргу до Державної податкової служби України за вх. №4737/С/6 від 01.10.2025, проте рішенням ДПС №33967/6/99-00-06-03-01-06 від 26.11.2025 скаргу ПП «Спека» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін

Вважаючи протиправними прийняті ГУ ДПС у Волинській області ППР від 18.09.2025 №2, №2, №2, 2, №2 та №4, ПП «Спека» звернулося до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

У розумінні підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків/особи (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - «яка свідчить про можливі порушення» - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2023 у справі №420/9909/23 вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.

Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі №400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі №815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі №560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі №420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі №140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі №600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі №160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі №160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі №600/1402/22-а тощо.

Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його «істотності» чи «не істотності». Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.

З огляду на викладене, слід акцентувати увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.

У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Вищенаведений наказ контролюючого органу прийнято на підставі доповідної записки управління контролю за підакцизними товарами ГУ ДПС у Волинській області від 04.08.2025 №1210/03-20-09-02-01, який подано внаслідок отримання листа від Державної податкової служби України від 29.07.2025 №18713/7/99-00-09-03-01-07, що свідчать про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Враховуючи вищевикладене, контролюючими органами доведено як юридичні, так і фактичні підстави для проведення перевірок господарських одиниць позивача, за результатами яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

За результатами висновків проведеної перевірки ПП «Спека» ГУ ДПС у Волинській області 18.09.2025 прийнято податкові повідомлення рішення: - №2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 29 Закону України №3817 від 18.06.2024; - № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 680 000,00 грн., за порушення ч. 1 ст. 28 Закону України №3817 від 18.06.2024; - № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 60 000,00 грн., за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 7 000,00 грн., за порушення п.п.230.1.3 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України; - № 2, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 1 020,00 грн., за порушення ст.44 та 85 Податкового кодексу України; - № 4, яким застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 328 496,18 грн., за порушення ст. 231 Податкового кодексу України.

Щодо податкового повідомлення - рішення № 2 від 18.09.2025 (ППР № 1).

ППР форми «ПС» №2 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України: у зв`язку із відсутністю позитивного результату повірки паливороздавальної колонки або оцінки відповідності на акцизному складі (уніфікований номер 1005999) в 2024-2025 роках. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано на підставі п.128-1.1 статті 128-1 ПК України у розмірі 60 000,00 грн.

Позивач не погоджується з правопорушенням, вважає, що відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 2 від 18.09.2025 без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №580/9246/21

Зазначає, що відповідач при винесенні податкового повідомлення-рішення №2 від 18.09.2025 не надав належної правової оцінки тому, що на момент проведення фактичної перевірки усе обладнання на акцизному складі позивача було встановлене та повірене.

В п. 1 акту перевірки зазначено, що відповідачем в ході перевірки обстежено місце зберігання пального, на акцизному складі позивача та встановлено наявність трьох витратомірів-лічильників рівня палива, які мали позитивні результати повірки. В формулярах витратомірів зазначена дата останньої повірки: травень 2025.

Як встановлено судом, на час перевірки, акцизний склад позивача фактично був обладнаний трьома витратомірами-лічильниками на місці відпуску пального наливом, з дотриманням вимог статті 230 ПК України.

Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку, за наслідком якого податкове повідомлення-рішення було залишене без змін.

Згідно з абзацами першим і четвертим підпункту 12 підрозділу 5 Розділу XX ПК України розпорядники акцизних складів відповідно до вимог цього Кодексу зобов`язані обладнати акцизні склади витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками та зареєструвати їх в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі в такі строки: акцизний склад, де розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів, не пізніше 1 січня 2020 року.

Відповідно до абзаців першого і четвертого пункту 18 підрозділу 5 розділу XX ПК України норми пункту 128-1.1 статті 128-1 цього Кодексу застосовуються до розпорядників акцизних складів, на яких розташовано резервуари, загальна місткість яких не перевищує 1000 куб. метрів з 1 квітня 2020 року.

Наведеними вище положеннями підрозділу 5 Розділу XX ПК України встановлено строки для виконання обов`язку платником податку для облаштування акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівнемірами-лічильниками рівня пального у резервуарі та реєстрації таких в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі, а також передбачено дату з якої до таких платників застосовуються норми пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Тобто, об`єктивною стороною складу правопорушення, встановленого пунктом 128-1.1 статті 128-1 ПК України, за яке передбачена штрафна санкція, є саме необладнання та/або відсутність реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.

Притягнення до юридичної відповідальності відповідно до пункту 128-1.1 статті 128-1 ПК України можливе у випадку необладнання та/або відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі, та/або витратоміра-лічильника на місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованого на акцизному складі, як передбачено диспозицією вказаної норми.

Вказаний правовий висновок був викладений Верховним Судом у постанові від 19.01.2023 у справі №580/9246/21.

Як встановлено судом, позивач на акцизному складі (уніфікований номер 1005999) проводить видачу пального виключно зі зберігання. Пальне, яке було придбано в позивача та передане йому на зберігання, відвантажується суб`єктам господарювання, згідно договорів відповідального зберігання. Дана господарська одиниця не є автозаправочною станцією, а є складом де зберігаються нафтопродукти.

Видача пального зі зберіганя, яке вже належить іншим суб`єктам господарювання, здійснюється не лише через автомобільний транспорт, як передбачено п.53 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747, а також відвантажується в інші ємності.

Згідно, ст. 230.1.2 ПК України, паливороздавальні колонки, встановлені на акцизних складах, на які є позитивні результати повірки або оцінка відповідності, проведені відповідно до законодавства, виконують функції витратомірів-лічильників.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» № 1314-VII від 05.06.2014, суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно з дотриманням міжповірочних інтервалів подавати законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації на періодичну перевірку.

Позивач використовує витратоміри, встановлені на акцизному складі, виключно для відвантаження пального зі збереження, які безперервно та динамічно вимірюють кількості виданого пального. Вони не мають, як це передбачено п. 4.2.5.1 Інструкції №281/171/578/155 для АЗС, відлікових пристроїв для індикації ціни та вартості виданої дози та не під`єднанні до реєстраторів розрахункових операцій. Позивач в господарській діяльності не здійснює розрахунково-касових операцій. Розрахунки за пальне проводяться дистанційно, через банківські установи.

Згідно п. 40 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 міжповірчі інтервали для лічильників, витратомірів, а також вимірювальних системи для безперервного та динамічного вимірювання кількості рідин (крім води) та газоподібних хімічних речовин складають 4 роки, паливороздавальні колонки для заправки автомобілів (п. 53) 1 рік.

Згідно п. 4.2.5.1 Інструкцієї N 281/171/578/155 для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС, використовуються ПРК, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози. Саме для таких паливороздавальних колонк для заправки автомобілів, згідно п. 53 наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 міжповірчі інтервали складають 1 рік (позов, ст. 8, абз. 3 ).

Відтак, посилання податкового органу на встановлене порушення, що міжповірочний інтервал для зареєстрованих з позитивними результатами повірки у встановленому порядку трьох витратомірів для відвантаження пального зі зберігання у позивача, які не призначені для ідентифікації ціни та вартості, буде становити один рік, а не чотири роки, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Тому суд приходить до висновку про безпідставність податкового повідомлення-рішення форми «ПС» №2 від 18.09.2025 в частині визначення ПП «Спека» грошового зобов`язання в сумі 60 000,00 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення №2, №2 від 18.09.2025 (ППР № 2, №3).

ППР форми «С» №2 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення ч. 1 ст. 29 Закону України №3817 від 18.06.2024: оптова торгівля пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, без ліцензії в 2024 році. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.15 ч.2 ст. 73 Закону України № 3817 від 18.06.2024 в розмірі 680 000 грн.

ППР форми «С» №2 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення ч ч. 1 ст. 28 Закону України №3817 від 18.06.2024: зберігання пального без ліцензії в 2024 році. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 73 Закону України № 3817 від 18.06.2024 в розмірі 680 000 грн.

Частиною 1 статті 29 Закону України №3817-IX визначено, що оптова торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право оптової торгівлі пальним. Відповідальність за порушення вказаної норми встановлена пунктом 15 частини 2 ст. 73 Закону України №3817-IX, відповідно до якого оптова торгівля пальним або зберігання пального (крім зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки) без наявності відповідної ліцензії - 85 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року.

Перевіркою встановлено, що ПП «Спека» на акцизному складі уніфікований номер 1005999 за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16 здійснює операції з оптової торгівлі пальним за наявності місць оптової торгівлі та операції зі зберігання пального іншим суб`єктам господарської діяльності (покупцям пального).

Згідно з даними Єдиного реєстру ліцензій ПП «Спека» було отримано ліцензію на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі №00133 від 01.07.2019 за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, 16 (акцизний склад уніфікований номер 1005999), яка діяла в період з 01.07.2019 по 10.09.2024 включно (термін дії завершено).

Позивач 12.06.2024 через Центр обслуговування платників ГУ ДПС у Волинській області подав заяву на отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі № 8718/АП/09. В заяві наявна відмітка відповідача про її реєстрацію. Із заявою додатково були подані копії документів передбачені ст.15 Закону України № 481:

- договір оренди, що підтверджує право користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт оптової торгівлі пальним та зберігання пального (додаткові пояснення, додаток 13) ;

-акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію в 1999 р., відповідно до законодавства, у місці оптової торгівлі пальним та зберігання пального (додаткові пояснення, додаток 11). ;

- дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки;

- платіжний документ № 167 від 04.06.2024, що підтверджує оплату за ліцензію.

Відповідач 04.07.2024, направив на адресу позивача лист № 10274/6/03-20-09-03 від 01.07.2024, який позивач отримав 08.07.2024, де повідомлено, що комісією з питань ліцензування торгівлі підакцизними товарами та зберігання пального податкового органу прийнято рішення про відмову у видачі ліцензії. Підставою для відмови в листі вказано: відсутність акта вводу в експлуатацію об`єкта або акта готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності.

Позивач зазначає, що рішення про відмову у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним, згідно поданої 12.06.2024 заяви № 87186/АП/09, позивачу не надано, як це передбачено ст.15 Закону України №481: «Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства».

З листа відповідача № 10274/6/03-20-09-03 від 01.07.2024 вбачається, що єдиною підставою відмови у видачі позивачу ліцензій на право оптової торгівлі пальним була відсутність акта вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інших документів, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності.

Однак, як встановлено судом, позивач 12.06.2024 долучав до заяви № 8718/АП/09 акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 р., як це передбачено ст.15 Закону України № 481, який теж долучався при отриманні попередньої ліцензії на право оптової торгівлі пальним (01.07.2019), тобто до пакета документів долучався цей самий акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію в 1999 р.

В подальшому, при подачі заяви на отримання нової ліцензії на право оптової торгівлі пальним № 16499/АП/09 від 14.11.2024, яка подана через Центр обслуговування платників ГУ ДПС у Волинській області, позивач надав той самий акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 р., та отримав ліцензію № 00201, термін дії якої з 18.11.2024 по 18.11.2029.

Як встановлено судом, в ліцензійній справі позивача знаходиться саме акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації в 1999 р.

Також позивач 12.06.2024 через Центр обслуговування платників ГУ ДПС у Волинській області подав заяву на отримання ліцензії на право зберігання пального № 8716/АП/09. В заяві наявна відмітка відповідача про її реєстрацію, до якої були подані копії документів передбачені ст.15 Закону України № 481:

- договір оренди, що підтверджує право користування земельною ділянкою на якій розташований об`єкт оптової торгівлі пальним та зберігання пального (додаткові пояснення, додаток 13);

-акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, що підтверджує прийняття об`єкта в експлуатацію в 1999 р., відповідно до законодавства, у місці оптової торгівлі пальним та зберігання пального;

- дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки;

- платіжний документ №168 від 04.062024, що підтверджує оплату за ліцензію.

Відповідач 04.07.2024 направив на адресу позивача лист № 10274/6/03-20-09-03 від 01.07.2024, який позивач отримав 08.07.2024, в якому повідомлено, що комісією з питань ліцензування торгівлі підакцизними товарами та зберігання пального прийнято рішення про відмову у видачі ліцензії. Підставою для відмови в листі вказано: відсутність акта вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо об`єктів, необхідних для здійснення відповідної діяльності.

Як встановлено судом, позивач 11.07.2024 через Центр обслуговування платників ГУ ДПС у Волинській області подав відповідачу заяву-лист № 39, яку відповідач отримав 11.07.2024, про що є відповідна відмітка на заяві, та повідомив, що станом на 11.07.2024 не отримав ліцензії або рішення про відмову у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним. В спеціально створений електронний кабінет позивача рішення про відмову у видачі ліцензії також не надходило.

З листа відповідача №11557/6/03-20-09-03-06 від 22.07.2024 слідує, що відповідач вважає лист № 10274/6/03-20-09-03 від 01.07.2024 рішенням про відмову у видачі ліцензії на право оптової торгівлі пальним.

Згідно п. 6, ст. 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» № 222-VIII у рішенні про відмову у видачі ліцензії зазначаються:

1) найменування органу ліцензування, дата прийняття та реєстраційний номер рішення, прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) керівника органу ліцензування, його заступника згідно з розподілом повноважень або іншої уповноваженої особи, дата заяви про отримання ліцензії;

2) вид господарської діяльності, зазначений здобувачем ліцензії у заяві про отримання ліцензії;

3) найменування та ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб;

4) перелік та опис підстав (обґрунтування) для прийняття рішення про відмову у видачі ліцензії;

5) пропозиції щодо усунення відповідних недоліків, які мають бути викладені в однозначній, зрозумілій та достатній для виконання здобувачем ліцензії формі;

6) строк та спосіб набрання чинності рішенням про відмову у видачі ліцензії, строк та порядок його оскарження.

Згідно ст. 70 Закону України «Про адміністративну процедуру» в адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов).

Як встановлено в судовому засіданні, не надходило до електронного кабінету позивача і рішення про недоліки від 01.07.2024, яке відповідач надав до суду. До електронного кабінету позивача 01.07.2024 надійшов лише один документ, а саме квитанція № 2 про отримання Довідки про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу та залишків пального. При цьому, заява про бажання отримувати документи через Електронний кабінет позивачем подана лише 09.06.2025.

Враховуючи викладене, вбачається, що відповідач безпідставно, в порушення норм ст.15 Закону України № 481, відмовив позивачу у видачі ліцензій.

Відповідач листом № 10686/6/03-20-09-03-06 від 05.07.2024, якого позивач отримав поштовим зв`язком, повідомив, що ліцензія на оптову торгівлю пальним вважається діючою до 10.09.2024, з врахуванням терміну для виконання обов`язку, відповідно до ст.18 Закону України № 481 від 19.12.1995.

З набранням чинності Закону України №3817, п. 6 розділу XIII цього Закону надав позивачу, три місяці, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності (27.07.2024), тобто до 01.11.2024, подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності та сплатити, в разі необхідності, не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію.

Як встановлено судом, з 01.11.2024 позивач припинив оптову торгівлю пальним.

При цьому, на підставі наказу ГУ ДПС України у Волинській області № 2656-п від 04.08.2025 працівниками податкового органу з 05.08.2025 по 14.08.2025 проведено фактичну перевірку позивача.

За результатами фактичної перевірки складено акт №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025.

В акті перевірки вказано, що позивач отримав ліцензію на право оптової торгівлі пальним № 00133, яка діяла з 01.07.2019 по 10.09.2024. Також в акті зазначено, що в період з 11.09.2024 по 17.11.2024 позивач здійснював операції з оптової торгівлі пальним без відповідної ліцензії, чим порушив п.15 ст.73 Закону України 3817.

Про припинення дії ліцензії № 00133 на оптову торгівлю пальним з 11.09.2024, позивач дізнався 21.08.2025, після отримання акту фактичної перевірки листом, який відповідач 15.08.2025 направив поштовим зв`язком. Рішення про припинення (завершення або анулювання) дії ліцензії позивач не отримував.

Позивач переконаний, що відповідач в порушення норм п.6 розділу XIII Закону Україн № 3817 передчасно, 10.09.2024, припинив дію ліцензії на оптову торгівлю пальним .

Згідно ст.18 Закону України №481 та п.6 розділу XIII Закону України № 3817 ліцензія на право оптової торгівлі пальним № 00133 вважалася діючою до 01.11.2024.

Також судом встановлено, що в період з 01.07.2024 по 01.11.2024 в позивача була відсутня заборгованість по сплаті коштів за ліцензію на оптову торгівлю пальним. Позивач 04.06.2024 платіжним документом № 167 здійснив платіж за ліцензію в сумі 5 000 грн., копія платіжного доручення була надана відповідачу 12.06.2024 із заявою 8718/АП/09. Вказана плата була перерахована на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу, що підтверджується скріншотом з електронного кабінету позивача.

Оскільки позивач з 01.11.2024 припинив оптову торгівлю пальним, в ході перевірки не встановлено та не відображено в акті жодного факту здійснення позивачем операцій з оптової торгівлі пальним з 01.11.24 по 18.11.2024. Позивач відновив торгівлю пальним з 19.11.2024, що вбачається з додатка №4 до акта перевірки, після отримання ліцензії № 00201, термін дії якої з 18.11.2024 по 18.11.2029.

Як вбачається з діючого законодавства, з 27.07.2024 до 01.01.2025 діяли норми двох Законів № 481/95 ВР та № 3817-IX щодо ліцензування підакцизних товарів, які по різному регулювали дане питання, що вказує на невідповідність релевантних правових норм вимогам якості закону, оскільки законодавчі приписи були нечіткими та мали суперечливе тлумачення, тому не давали позивачу можливості визначати свою поведінку належним чином і передбачити негативні наслідки своїх дій. Застосування до позивача штрафних санкцій за оптову торгівлю пальним та зберігання пального без наявності ліцензії покладало на нього надмірний тягар, що є порушенням.

Статтею 18 Закону № 481 встановлено, що вважаються діючими ліцензії, за якими до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України або за наявності обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) не сплачено черговий платіж за ліцензію та/або закінчився термін дії ліцензії на право, зокрема, виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Загальновідомими є факт оголошення в Україні з 24.02.2022 воєнного стану, який триває і на час вирішення справи.

Тобто, в силу положень статті 18 Закону № 481, враховуючи продовження в Україні воєнного стану до цього часу, строк дії ліцензій мав бути продовжений.

Разом із тим, 18.06.2024 прийнято Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-IX (надалі - Закон № 3817), який набрав чинності 27.07.2024.

Пункти 29, 38, 40, 53, 65 статті 1 Закону № 3817 визначили, що Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі наданих ліцензій; ліцензіат - суб`єкт господарювання, якому надано ліцензію на право провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності; ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності; надання ліцензії - надання суб`єкту господарювання права на провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про надання ліцензії на право провадження певного виду (кількох видів) господарської діяльності та внесення органом ліцензування відомостей про надану ліцензію до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, або Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального, а в передбачених цим Законом випадках - також шляхом набуття такого права автоматично; орган ліцензування: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - у частині здійснення ліцензування виробництва спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, вирощування тютюну, ферментації тютюнової сировини, а також у частині здійснення в автоматичному режимі ліцензування роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, зберігання пального виключно для потреб власного споживання та/або промислової переробки; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - у частині здійснення ліцензування оптової торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, алкогольними напоями, сидром та перрі (без додавання спирту), тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним, роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним, зберігання пального.

Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3817 установлено, що, зокрема Закон №481 втрачає чинність з 1 січня 2025 року, крім статті 8 Закону, яка діє до дня набрання чинності та введення в дію статті 33 цього Закону. Положення Закону № 481 до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням цього Закону.

Відповідно до пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817, законодавчі та інші нормативно-правові акти, що стосуються виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 встановлено, що ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, видані відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» до 1 січня 2025 року, вважаються чинними та підтверджують право на провадження відповідного виду (видів) господарської діяльності до завершення строку, на який їх було видано (для ліцензій, виданих на визначений строк), або до дня припинення їхньої дії в порядку, визначеному цим Законом.

Разом з тим, згідно з пунктом 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817, суб`єкт господарювання, який починаючи з дня введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до дня набрання чинності цим Законом здійснював господарську діяльність на підставі ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, строк дії якої закінчився у цей період, та який не отримав нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності, зобов`язаний протягом трьох місяців, наступних за місяцем, в якому цей Закон набрав чинності:

- подати заяву про отримання нової ліцензії на право провадження відповідного виду господарської діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»;

- сплатити не сплачені протягом зазначеного періоду чергові платежі за ліцензію на право провадження відповідного виду господарської діяльності, у тому числі за період з дня закінчення строку дії раніше виданої/наданої ліцензії до останнього дня третього місяця, наступного за місяцем, в якому набрав чинності цей Закон, або до дня отримання нової ліцензії.

Вказані положення пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817 набули чинності з 1 січня 2025 року.

Ураховуючи наведені положення статті 18 Закону № 481, у взаємозв`язку з положеннями пункту 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 3817, суд констатує, що ліцензія позивача на право оптової торгівлі до припинення воєнного стану була чинною, оскільки вказаний Закон втратив чинність з 1 січня 2025 року.

Тому реалізація позивачем пального у період з 11.09.2024 по 17.11.2024, яка була зафіксована в акті перевірки, відбувалась на підставі діючої ліцензії на право оптової торгівлі.

Аналізуючи норми законодавства України, дія ліцензії № 1900016 на зберігання пального в період з 01.11.2024 по 17.11.2024 вважалася діючою.

Оскільки, позивач 18.11.2024 отримав ліцензію № 00201 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, яка дає право на зберігання пального, необхідність в отриманні нової ліцензії на зберігання пального в позивача відпала.

Враховуючи викладене, позивач в період з 01.11.2024 по 17.11.2024 не здійснював зберігання пального без наявності ліцензії, як це зазначено в акті перевірки.

Відповідач, в податковому повідомленні-рішенні № 2 від 18.09.2024 в порушення імперативної норми п. 6 розділу XIII Закону України №3817, застосував до позивача штрафну (фінансову) санкцію відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 73 Закону України № 3817 від 18.06.2024 в розмірі 680 000 грн.

Згідно ст. 4 пп. 4.1.4. ПК України, основні засади податкового законодавства України ґрунтується на принципах презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи факт відновлення торгівлі пальним ПП «Спека» з 18.11.2024 після отримання ліцензії № 00201, термін дії якої з 18.11.2024 по 18.11.2029, суд погоджується з позицією позивача про безпідставність винесення ППР №2, №2 від 18.09.2025.

Аналогічна позиція з таких же правовідносин викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2026 в справі №240/8949/25, де суд апеляційної інстанції звернув увагу на колізію між ст. 73 та п. 6 розділу XIII України №3817.

Щодо податкового повідомлення - рішення №2 від 18.09.2025 (ППР № 4).

ППР форми «ПС» №2 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення ст.44 та 85 Податкового кодексу України: ненадання платником копій документів за 2025 рік. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.121.1 статті 121 ПК України в розмірі 1 020,00 грн.

Під час проведення перевірки представнику позивача - Шумиводі В. М. було надано письмове звернення податкового органу № 1 від 05.08.2025 про надання до 10:00 год. 08.08.2025 документів (їх належним чином завірених копій), що становлять предмет фактичної перевірки за період діяльності, що перевіряється (з урахуванням строків давності визначених ст.102 Податкового кодексу України).

Станом 08.08.2025 було складено акт про ненадання частини документів (їх належним чином завірених копій), який зареєстровано у податковому органі №4635/03-20- 09-02-14 від 14.08.2025).

Позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення № 2 від 18.09.2025 винесено протиправно. Зазначає, що в акті фактичної перевірки не вказано, що позивач не надав копій документів за 2025, що зазначено підставою для винесення податкового повідомлення-рішення № 2 від 18.09.2025.

На переконання суду, викладена в акті перевірки інформація, що позивач не надав до перевірки певних документів спростовується наступним.

Відповідач в листі № 2758/12/03-20-09-02-19 від 12.09.2025 «Про результати розгляду заперечення», який позивач отримав поштовим зв`язком, зазначив, що під час фактичної перевірки перевіряючими не було встановлено необлікованих належним чином нафтопродуктів.

Тобто, перед тим як зробити такий висновок, відповідач мав змогу та ознайомився з усіма необхідними документами щодо обліку нафтопродуктів, в тому числі з документами, які зазначені в зверненні №1 від 05.08.2025, а саме:

п. 10 - журналу обліку надходження нафтопродуктів;

п. 11 - актів та/або інших документів щодо списання пального, разом із документами, на підставі яких відбувалися відповідні дії, актів зливу

п. 30 - журналу вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою 7-НП.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що висновками фактичної перевірки не встановлено порушень законодавства у сфері трудових відносин з працівниками.

Позивач 11.08.2025, через Центр обслуговування платників ГУ ДПС у Волинській області у відповідь на письмове звернення №2 від 07.08.2025 подав відповідачу заяву-лист № 23, яку відповідач отримав 11.08.2025, про що є відповідна відмітка. до якої долучив копії наступних документів:

1.Оборотно-сальдова відомість по рах.0230 (2 арк.)

2.Журнал-ордер по рах.28211 (1 арк.)

3.Перелік накладних за період 01.01.2025-31.07.2025р. (11арк.)

4.Довідка про зведені за добу дані щодо обсягів обігу та залишків пального на акцизному складі за 01.01.2025р. (1арк.)

5.Скрін з програми МЕDOKпро надходження пального на акцизний склад за період 01.01.2025-31.07.2025р. (1арк.)

6.Скрін з програми МЕDOK про вибуття пального з акцизного складу за період 01.01.2025-31.07.2025р. (1арк.)

Твердження відповідача про ненадання частини документів спростовується і тим, що в розділі акту перевірки 2, в розділі 3, п. 4, п.5 зазначено, які документи відповідач досліджував під час перевірки, тобто ті ж, про відсутність яких зазначено в акті ненадання документів.

Тобто, перед тим як зробити такий висновок, відповідач мав змогу та ознайомився з усіма необхідними документами (про що зазначив у вступній частині акту) щодо дотримання позивачем законодавства щодо укладення трудових договорів та оформлення трудових відносин з працівниками, які зазначені в зверненні №1 від 05.08.2025, а саме:

п. 13 - штатним розписом;

п. 14 - табелем обліку робочого часу;

п. 15- трудовими договорами з найманими працівниками;

п. 16 - договорами про повну майнову відповідальність.

Щодо ненадання розгорнутої інформації щодо руху коштів на поточних рахунках в установах банків з зазначенням контрагентів та призначення платежу, за період з 17.01.2023 по дату перевірки, за виключенням з 07.10.2025 по 13.10.2025, слід зазначити наступне.

Згідно ст.75.1.3 ПК України, фактична перевірка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій.

Як встановлено в акті перевірки, позивач в господарській діяльності не здійснює розрахунково-касових операцій, не веде касових операцій, відсутній обіг готівки. Розрахунки за пальне проводяться дистанційно, виключно через банківські установи.

Відтак, витребування розгорнутої інформації щодо руху коштів на поточних рахунках в установах банків з вказанням контрагентів та призначення платежу не є підставним, тому у позивача був відсутній обов`язок та правові підстави для надання такої інформації.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави зробити висновок, що посадові (службові) особи контролюючого органу під час перевірки мають право отримувати не будь-які належним чином завірені копії документів, а лише ті, що відносяться до предмету перевірки і свідчать про порушення законодавства.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність та обґрунтованість вказаних вище висновків про порушення позивачем ст.44 та 85 ПК України, а тому з наведених вище підстав, позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо податкового повідомлення - рішення №4 від 18.09.2025 (ППР № 5).

ППР форми «АН» №4 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення ст. 231 Податкового кодексу України: порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних період з жовтня 2023 року по серпень 2025 року. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано за п.120-2.1 ст. 120 ПК України в розмірі 328 496,18 грн.

Відповідно до пункту 231.1 статті 231 Податкового Кодексу України (далі Кодекс) платник податку при ввезенні на митну територію України пального або спирту етилового, з якого сплачено акцизний податок, або на умовах, визначених статтею 229 цього Кодексу, або реалізації пального або спирту етилового зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального або спирту етилового з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" та зареєструвати таку акцизну накладну в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Згідно з пунктом 231.6 статті 231 Кодексу реєстрація в Єдиному реєстрі акцизних накладних здійснюється:

акцизних накладних, складених при реалізації пального через паливороздавальну або оливороздавальну колонку у паливний бак транспортного засобу з акцизного складу, який є місцем роздрібної торгівлі пальним, на яке отримано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним, не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання;

першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу у день складання такої акцизної накладної, але не пізніше здійснення операції з реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу;

першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного до іншого акцизного складу пересувного - у день складання такої акцизної накладної, але не пізніше здійснення операції з реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного;

першого примірника акцизної накладної при реалізації пального або спирту етилового з акцизного складу пересувного до акцизного складу після фактичного отримання пального або спирту етилового на акцизний склад, але не пізніше трьох календарних днів, наступних за датою складання акцизної накладної;

першого примірника акцизної накладної при реалізації пального з акцизного складу пересувного до паливного баку транспортного засобу, обладнання або пристрою, до місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, протягом трьох календарних днів з дня фактичного отримання пального;

першого примірника зведеної акцизної накладної та акцизної накладної, складеної на операції, визначені в підпункті 1 підпункту 229.8.10 пункту 229.8 статті 229 цього Кодексу, не пізніше 15 календарних днів з дня їх складання;

акцизної накладної при ввезенні пального або спирту етилового на митну територію України не пізніше дня, наступного за днем оформлення належним чином митної декларації;

першого примірника акцизної накладної, що складається при вивезенні пального за межі митної території України, протягом трьох календарних днів з дня фактичного вивезення пального за межі митної території України, що підтверджено належним чином оформленою митною декларацією;

розрахунку коригування не пізніше трьох календарних днів, наступних за датою його складання.

В акті фактичної перевірки № 03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 зазначено, що в ході перевірки встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації акцизних накладних за період з 01.10.2023 по 12.08.2025.

Позивач зазначає, що їх підприємством не порушено граничних термінів реєстрації акцизних накладних, оскільки не здійснювали реалізацією пального під час передачі (відвантаження) пального суб`єктам господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу виключно для потреб їх власного споживання в господарській діяльності.

Також позивач переконаний, що перевірка порушення граничних термінів реєстрації акцизних накладних повинна проводитись в межах камеральної перевірки, яка згідно норм ПК України проводиться у приміщенні контролюючого органу, в тому числі на підставі даних, зазначених в Єдиному реєстрі акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

При цьому зазначає, що він провадить виключно оптову торгівлю нафтопродуктами шляхом укладання договорів поставок з покупцями-суб`єктами господарювання. При реалізації пального право власності на нього переходить до покупця, але без його фізичного відпуску з акцизного складу. В подальшому пальне, що належить суб`єктам господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу, зберігається на цьому ж акцизному складі згідно договору відповідального зберігання нафтопродуктів та акту приймання-передачі на зберігання. Позивач, який є платником акцизного податку, відвантажує дизельне пальне зі збереження суб`єктам господарювання виключно для потреб їх власного споживання в господарській діяльності. Акцизна накладна складається при відвантаженні пального його власнику, після складання акту приймання-передачі про його повернення з відповідального зберіганнія. Дана інформація відображається в довідці про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального.

Також представником позивача в судовому засіданні зазначено, що за пп. 75.1.3. ст. 75 ПК України, питання перевірки граничних термінів реєстрації акцизних накладних не може бути предметом фактичної перевірки, адже інформація про своєчасність реєстрації акцизних накладних наявна в базі електронної звітності податкового органу ще до призначення фактичної перевірки. Якщо таке порушення мало місце, то воно встановлюється в приміщені податкового органу, а не за місцем фактичного провадження діяльності позивачем, розташування господарських або інших об`єктів права власності позивача.

Позивач переконаний, що встановлення обставин, зокрема, щодо проведення контрольного заходу не лише не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а і не за місцем розташування господарських та інших об`єктів права власності такого платника свідчить про допущення податковим органом під час фактичної перевірки порушень положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення.

Положеннями цієї глави ПК України встановлюється розмежування щодо порядку проведення окремих видів перевірок, зокрема, й щодо місця проведення податкових перевірок.

Так, згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

В ході фактичної перевірки за місцем фактичного провадження позивачем діяльності та за місцем розташування господарських об`єктів позивача перевірка своєчасності реєстрації акцизних накладних не проводилася, оскільки Система електронного адміністрування реалізації пального (СЕАРП) та ЄРАН знаходиться в приміщені податкового органу.

Електронні системи (СЕАРП) та (ЄРАН) самостійно, в автоматичному режимі, фіксують розбіжності між датою складання акцизних накладних позивачем та датою реєстрації цих акцизних накладних. Тобто, порушення термінів реєстрації акцизних накладних фіксуються електронною системою ЄРАН автоматично а в приміщені податкового органу, без участі контролерів, які проводили фактичну перевірку.

Верховний Суд у постанові від 02.03.2023 у справі №380/13375/21, зазначив, що за змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Встановлення обставин, зокрема, щодо проведення контрольного заходу не лише не за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а і не за місцем розташування господарських та інших об`єктів права власності такого платника свідчить про допущення податковим органом під час фактичної перевірки порушень положень підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, та узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 11.11.2020 у справі №640/2254/19.

Верховний у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 813/2519/17 наголосив, що під час камеральної перевірки не можуть перевірятись інші питання, окрім відомостей, зазначених у податковій звітності. Тому контролюючий орган виходить за межі своїх повноважень, коли у процесі камеральної перевірки встановив нереальність здійснення господарської операції через відсутність у платника технічних умов для надання послуг та кваліфікованих трудових ресурсів. Тобто, контролюючий орган здійснив аналіз порядку визначення платником складу податкових зобов`язань та повноти їх нарахування, що передбачено документальною перевіркою, а не камеральною.

В судовому засіданні встановлено, що й не заперечується представниками сторін, що питання обігу підакцизних товарів протягом 2020 -2025 років у даного позивача було предметом перевірок податкового органу під час фактичних перевірок, де в тому числі робився висновок про відсутність порушення реєстрації акцизних накладних у вищевказаний період.

Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України» сформовано доктрину під умовною назвою «плоди отруйного дерева», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Суд погоджується із позицією позивача, що ПП «Спека», що не порушувало граничних термінів реєстрації акцизних накладних, оскільки керуючись пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України, не здійснювало реалізацією пального під час передачі (відвантаження) пального зі збереження, яке належало суб`єктам господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу виключно для потреб їх власного споживання в господарській діяльності. При продажі пального право власності на нього переходить до покупця, але без його фізичного відпуску з акцизного складу. В подальшому пальне, що належить власнику, зберігається на цьому ж акцизному складі згідно договору відповідального зберігання нафтопродуктів, тому реєстрацію акцизних накладних не можна вважати з порушенням її граничних термінів.

Встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від №4 від 18.09.2025.

Щодо податкового повідомлення - рішення №2 від 18.09.2025 (ППР № 6).

ППР форми «ПС» №2 від 18.09.2025 винесене на підставі акта фактичної перевірки №03/22705/09-02/20134464 від 15.08.2025 за порушення п.п.230.1.3 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України: незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового за 2023-2025 роки. Штрафну (фінансову) санкцію застосовано відповідно до п.п.230.1.3 п.230.1 ст. 230 Податкового кодексу України в розмірі 7 000,00 грн (за невчасне подання п`яти звітів та неподання звітів від 22.12.2023 та 23.12.2023).

Пунктом 128-1.3 статті 128-1 ПК України передбачено, що незабезпечення з вини розпорядника акцизного складу своєчасного подання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1 000 гривень за кожний неподаний електронний документ.

За приписами підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України розпорядники акцизних складів зобов`язані на кожному акцизному складі щоденно (крім днів, в які акцизний склад не працює) формувати дані про фактичні залишки пального на початок та кінець звітної доби та про добові фактичні обсяги отриманого та реалізованого пального (далі у цьому розділі - обсяг обігу пального) у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТ ЗЕД у літрах, приведених до температури 15°С. Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу пального формуються після проведення останньої операції з обігу пального у звітній добі, але не пізніше 23 години 59 хвилин цієї доби, до початку здійснення операцій з обігу пального у добу, що настає за звітною добою, та подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

На кожному акцизному складі за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД формуються показники про:

- обсяги залишків пального на початок та кінець звітної доби, що визначаються шляхом підсумовування обсягів залишків пального в кожному резервуарі на підставі показників рівнемірів-лічильників, встановлених на таких резервуарах, розташованих на такому акцизному складі;

- добовий обсяг реалізованого пального, що визначається шляхом підсумовування обсягів реалізованого за звітну добу пального через кожне місце відпуску пального наливом з акцизного складу на підставі показників витратомірів-лічильників, встановлених на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на такому акцизному складі;

- добовий обсяг отриманого пального, що визначається шляхом віднімання від обсягу залишків пального на кінець звітної доби обсягу залишків пального на початок звітної доби та додавання добового обсягу реалізованого пального з такого акцизного складу з додаванням обсягу втраченого пального, зазначеного в акцизних накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних, та з відніманням додаткового обсягу пального, зазначеного в заявках на поповнення обсягу залишку пального або спирту етилового, зареєстрованих у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Дані про залишки пального та про обсяг обігу пального подаються електронними засобами зв`язку у формі електронних документів, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Електронні документи заповнюються автоматично шляхом передачі до них даних з витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників (під час виходу з ладу, проведення повірки або калібрування рівнеміра-лічильника або витратоміра-лічильника - заповнюються відповідальною особою розпорядника акцизного складу). В електронних документах також зазначаються відповідальною особою розпорядника акцизного складу дані про обсяги залишків пального, що знаходяться на акцизному складі в тарі, балонах, упаковці, про добовий обсяг реалізованого пального в тарі, балонах, упаковці, а також інформація про дні, в які акцизний склад не працює.

Згідно із пунктом 1 Порядку №891 цей Порядок визначає процедуру створення та ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників і рівнемірів - лічильників рівня пального у резервуарі (далі - Реєстр), а також порядок передачі облікових даних (обсягу обігу та залишку пального) з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів.

Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Порядку №891 електронні документи для наповнення Реєстру, які формуються розпорядниками акцизних складів та надсилаються до Реєстру за кожним місцем розташування акцизного складу, містять: зведені за добу підсумкові облікові дані щодо: обсягів фактичних залишків пального на початок та кінець звітної доби та добового обсягу обігу пального за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 С, у розрізі всіх наявних у розпорядника акцизного складу акцизних складів з уніфікованою нумерацією - для усіх розпорядників акцизних складів, крім зазначених в абзаці третьому цього підпункту; добового фактичного обсягу реалізованого пального у розрізі кодів товарних підкатегорій згідно з УКТЗЕД у літрах, приведених до температури 15 С, - для розпорядників акцизних складів, на акцизних складах яких провадиться діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, з метою вилучення цільових компонентів (сировини), що передбачає повний технологічний цикл їх переробки в готову підакцизну продукцію (пальне).

За приписами пункту 6 Порядку №891 електронні документи для наповнення Реєстру, що містять інформацію, зазначену в підпунктах 5 і 6 пункту 5 цього Порядку, формуються та надсилаються розпорядниками акцизних складів щодня (крім днів, у які акцизний склад не працює). Дані про фактичні залишки пального та про обсяг обігу (обсяг реалізованого та обсяг отриманого) пального, зазначені в підпункті 5 пункту 5 цього Порядку, формуються після проведення останньої операції з обігу пального за звітну добу, але не пізніше 23 години 59 хвилин такої доби, до початку проведення операцій з обігу пального за добу, що настає за звітною добою, та подаються до ДПС не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою.

Пунктом 6 Порядку №891 також визначено, що підтвердженням розпоряднику акцизного складу прийняття/неприйняття його електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру є квитанції в електронному вигляді у текстовому форматі, які надсилаються йому держателем Реєстру протягом операційного дня. Датою та часом надсилання електронного документа для наповнення Реєстру/коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру держателю Реєстру є дата та час, зафіксовані у квитанції. Якщо протягом операційного дня держателем Реєстру не надіслано квитанції про прийняття/неприйняття електронного документа для наповнення Реєстру / коригуючого електронного документа для наповнення Реєстру, такий електронний документ вважається прийнятим.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення №2 від 18.09.2025 прийняте на підставі акту фактичної перевірки, якими встановлено порушення позивачем підпункту 230.1.3 пункту 230.1 статті 230 ПК України, а саме: згідно даних АІС «Податковий Блок» ПП «Спека» на акцизному складі уніфікований номер 1005999 за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Мирослава Скорика, буд. 16 було несвоєчасно подано звіти форми J0210401 «Довідка про зведені за добу підсумкові облікові дані щодо обсягів обігу (отримання/відпуску) та залишків пального на акцизному складі пального» (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 27 листопада 2018 року № 944 у редакції наказу Міністерства фінансів України від 18 червня 2019 року № 248), а саме (Додаток 1 до акту перевірки):

- звіт за звітну добу 14.08.2024 фактично подано 16.08.2024;

-звіт за звітну добу 15.09.2024 було фактично подано 17.09.2024;

-звіт за звітну добу 02.02.2025 було фактично подано 04.02.2025;

- звіт за звітну добу 15.02.2025 було фактично подано 17.02.2025;

-звіт за звітну добу 01.06.2025 було фактично подано 03.06.2025;

- звіти за 22.12.2023 та 23.12.2023 не подано, чим порушено пп. 230.1.3, п.230.1, статті 230 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями).

Суд звертає увагу, що згідно із наявними у справі квитанціями даних про фактичні залишки пального та про обсяг обігу були надіслані не пізніше 23 години 59 хвилин доби, що настає за звітною добою, тому суд погоджується із доводами відповідача про несвоєчасне подання та неподання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового, в тому числі за 14.08.2024, 15.09.2024, 02.02.2025, 15.02.2025, 01.06.2025, 22.12.2023 та 23.12.2023.

Відтак, на переконання суду, позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту вчасного направлення звітів про добові залишки за акцизним складом за 14.08.2024, 15.09.2024, 02.02.2025, 15.02.2025, 01.06.2025, 22.12.2023 та 23.12.2023, а відтак висновки контролюючого органу про невчасне подання звітів за ці періоди, що зафіксовані в акті перевірки і накладення відповідних штрафних санкцій вказаним ППР на суму 7 000 грн, суд вважає правомірним та таким, що відповідає вимогам законодавства. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність податкових повідомлень-рішень від 18.09.2025 №2, №2, №2, №2 та №4 щодо визначення грошового зобов`язання на 680 000 грн, 680 000 грн, 60 000 грн, 1 020 грн та 328 496,18 грн. штрафних санкцій, які слід визнати протиправними та скасувати, а в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 05.08.2024 №2 на суму 7 000 грн слід відмовити, оскільки в цій частині вищевказане рішення прийняте правомірно.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково, тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 26 345,00 грн. (у відсотках до задоволених вимог), сплачений згідно з платіжної інструкції №393 від 11.12.2025 в розмірі 26 347,75 грн.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 18.09.2025 №2, №2, №2, №2 та №4.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь Приватного підприємства «Спека» судовий збір в розмірі 26 345,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Приватне підприємство «Спека» (43006; Волинська область, м. Луцьк, вул. М. Скорика, 16; ).

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський м-н, 4, )

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повний текст рішення виготовлено 03 березня 2026 року.