Справа № 320/17460/24
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2026-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року справа №320/17460/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" з позовом до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, в якому позивач просить суд скасувати рішення про коригування митної вартості №UA100000/2024/000048/2 від 27.02.2024, яке було ухвалено Київською митницею Державної митної служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою митного оформлення товару, отриманого згідно умов зовнішньоекономічного контракту №1801/18 від 18.01.2018 позивачем було подано до відділу митного оформлення електронну митну декларацію №23UA87U3 та обов`язкові документи, згідно вимог ст. 58 МК України, що підтверджують митну вартість товарів згідно методу за ціною договору. Проте, за результатами опрацювання поданої ЕМД митним органом було складено картку відмови та ухвалено рішення про коригування митної вартості товарів №UA№UA100000/2024/000048/2 у зв`язку з тим, що заявлена митна вартість товару є нижчою за митну вартість аналогічних товарів. Позивач вважає рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, оскільки заявлена митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях та протиправно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2024 відкрито адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що до митного оформлення був наданий товар, а саме: плівка пакувальна. Країна виробництва Китай. При перевірці доданих документів було встановлено, що надані документи на підтвердження транспортно-експедиційних послуг не дають можливість дослідити у повному обсязі узгоджений обсяг наданих послуг, оскільки відсутня заявка на перевезення. Також декларантом не була включена до митної вартості винагорода експедитора у сумі 1609,33 грн. Попри те, що поставка товару здійснювалась за правилами Інкотермс 2020 морським сполученням, яке передбачає обов`язкове страхування товару, декларантом не було надано відповідних документів. Відомості щодо ціни, яка була сплачена за товар відсутні, ціни, зазначені в проформі-інвойсі та інвойсі, відрізняються. Копія митної декларації країни відправлення надана без перекладу, що позбавило відповідача можливості перевірити заявлені у ній відомості. Також, позивачем не було додано первинних бухгалтерських документів.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що позивачем при перевезенні вантажу було залучено експедитора, який у свою чергу відповідно до умов договору залучив третю особу ТОВ «Автосервіс», а відтак позивач не поніс витрати на залучення третьої особи. Згідно умов СІF саме продавець, а не покупець несе витрати на фрахт та страхування товару, тому ці витрати не були включені ним до ціни митної вартості товару. Щодо відмінностей між проформою-інвойсом та інвойсом, то згідно порядку розрахунків, визначених додатковою угодою №8-1 від 01.08.2023 було здійснено передплату на суму 8400 дол США, що складає 30% від ціни договору. Дана передплата була здійснена за попереднім рахунком, тобто згідно проформи-інвойсу №PRO WM244-63 від 30.11.2023. Другу транзакцію у сумі 19 507 дол США, що складає 70% від договору, було здійснено згідно інвойсу від 10.01.2024 №WM244-63. Щодо митної декларації країни відправлення, то згідно вимог ст. 53 МК України, така декларація є додатковим, а не основним документом, який надається для розмитнення товару і не може бути самостійною підставою для коригування заявленої митної вартості.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" (ідентифікаційний код 34600884, місцезнаходження: 08153, Київська обл., м. Боярка, вул. Білогородська, буд. 178) є юридичною особою приватного права, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 06.10.2006, номер запису 0009092, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 22.21 виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас (основний), 22.29 виробництво інших виробів із пластмас, 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак", як покупцем та ZHEJLANG СО.LTD укладено контракт №1801 від 18.01.2018 на поставку самоклеючої плівки на акриловій основі.

Відповідно до п.3.1. контракту, в редакції додаткової угоди Nє8-1 від 01.08.2023р. покупець здійснює оплату за Товар наступним чином.

30% від суми рахунку-проформи.

70% від суми рахунку - після отримання копії з оригіналу коносамента.

Відповідно до п.5.2. контракту, для кожної партії товару продавець надає прайс-лист; інвойс; пакувальний лист; сертифікат походження; копію експортної митної декларації; кoносамент.

30.11.2023 постачальником за контрактом № 1801/18 було виписано попередній рахунок (проформу-інвойс) №PRO-WM244-63 на поставку 100 джамбо-рулонів клейкої стрічки 1610мм х 4000м х 35мк, корисна ширина 1600мм, код товару , загальною вартістю 28 000,00 дол США.

В подальшому, при формуванні джамбо-рулонів, було виявлено, що довжина рулона склала не 4000м, а 3986,7м, тому сума попередньої проформи-інвойс була зменшена та відображена у фактичному інвойсі від 20.12.2023 №WM244-63 на суму 27 907,00 дол США.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Тріумф Пак" платіжною інструкцією від 06.12.20243 №225 на суму 8400,00 USD дол США оплачено 30% вартості вказаної проформи-інвойс, що підтверджується платіжним документом SWIFT.

Остаточний розрахунок за товар був здійснений згідно платіжної інструкції від 30.11.2023 та від 20.12.2023 сплачено 70% вартості товару у сумі 19507,00 дол США. Оплата підтверджується платіжним документом SWIFT від 10.01.2024.

Товар був відвантажений та оформлений митною декларацією країни відправлення №41888209.

Згідно умов п. 4.1 договору та додатків до нього поставка товару здійснюється на умовах CIF Констанца, Румунія, морський порт.

Морське перевезення контейнерів до порту призначення відбулося з порту SHEKOU (Китай)/Constanta (Румунія) в контейнері N HASU4515336 згідно коносаменту BW24010490.

Доставка контейнера з порту прибуття до митної території України здійснювалась експедитором ТОВ «ЮНАЙТЕД ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТИК» за договором №2365 від 22.02.2024. Безпосереднім автомобільним перевізником виступило ТОВ «Автосервіс», яке залучено експедитором за договором.

Міжнародне автомобільне перевезення оформлене автотранспортною накладною (CMR) №3665 від 21.02.2024 на перевезення і коносаментом № BW23120347 від 30.12.2023.

Під час оформлення до митної декларації №UA87U3 позивачем надано наступні документи: копії контракту №1801/18 від 18.01.2018, додаткової угоди №1 від 05.07.2018, додаткової угоди №2 від 14.11.2019, додаткової угоди №6 від 28.01.2022, додаткової угоди №є7 від 16.04.2022, додаткової угоди №8 від 30.12.2022, додаткової угоди N№8-1 від 01.08.2023, додаткової угоди №9 від 05.12.2023, пакувального листа (Packing list) WM244-63 від 20.12.2023, рахунку-проформи (Proforma invoice) PRO-WM244-63 від 30.11.2023, рахунку-фактури (інвойс) (Commercial invoice) WM244-63 від 20.12.2023, коносаменту (Bill of lading) BW23120347 від 30.12.2023, Копія автотранспортної накладної (Road consignment note) №3665, сертифікату про походження товару (Certificate of origin) №23C4403A1548/00103 від 20.12.2023, копія банківського платіжного документу SWIFT від 06.12.2023 та SWIFT від 10.01.2024, прайс-листа виробника товару WM244-63 від 20.12.2023, висновку про вартісні характеристики товару 391 від 21.02.2024, копія митної декларації країни відправлення №24ROCT46 від 19.02.2024 та Nє №41888209 від 21.12.2023, картка рахунку 632 по постачальнику SHENZHEN ZHENGXING CO.,LTD, копія договору з експедитором Nє248-ЮГЛ від 08.02.2023, копія договору експедитора з ТОВ «АВТОСЕРВІС», рахунок-фактури на транспортно-експедиційні послуги №А010223 від 22.02.2024, довідка про вартість перевезення товару №2365/22.02.2024 від 22.02.2024, платіжні доручення по розрахункам з експедитором ТОВ «ЮНАЙТЕД ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІК», акту приймання-передачі транспортно-експедиційних послуг №А010223 від 28.02.2024.

На вимогу відповідача позивачем було надано додаткові пояснення.

27.02.2024 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом №UA100000/2024/000048/2.

Обґрунтовуючи підстави неприйняття заявленої позивачем митної вартості товару, митний орган у графі 33 спірного рішення зазначив: «Обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст. 54, 55, 57, 58, 59-63 Митного кодексу України:

За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією №UA87U3, декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме:

1) до митної вартості не включена винагорода виконавця у розмірі 1609,33 грн. згідно до рахунку від 22.02.2024 № А010223, враховуючи що комплекс ТЕО здійснювався у відповідності до коносамента.

2) банківські платіжні документи від 06.12.2023 з оплатою 8400, 00 дол США та від 10.01.2024 з оплатою 19507, 00 дол США в сумі дорівнюють 27907.00 дол США, що не сходиться з проформою інвойсом за № PRO-WM244-63, а також в графі 70 міститься посилання на проформу від 10.01.2024 №WM244-63, проте до митного оформлення надано проформу інвойс №PRO-WM244-63.

3) відмінні відомості щодо ціни товару в документах: проформа-інвойс №PRO-WM244-63 - 280 дол. США за рулон, по інвойсу № WM244-63 - 279,07 дол. США за рулон.

4) Відповідно до супровідних документів умовами поставки оцінюваного товару є CIF Константа. Умовами поставки CIF передбачено страхування вантажу, проте до митного оформлення не надано страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування товару.

5) Копія декларації країни відправлення №41888209 подана без урахування ст. 254 МКУ.

6) Прайс-листи б/н від 20.12.2023 не містять строку дії та всього асортименту продукції продавця.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA100000/2024/000048/2 від 27.02.2024, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України (далі МК України), Податковим кодексом України (далі ПК України) та іншими законами України з питань оподаткування.

МК України № 4495-VІ від 13.03.2012 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування, а також регулює правовідносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно із статтею 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 МК України).

Частиною сьомою статті 257 МК України передбачено, що перелік відомостей, що підлягають внесенню до митних декларацій, обмежується лише тими відомостями, які є необхідними для цілей справляння митних платежів, формування митної статистики, а також для забезпечення додержання вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться відомості, передбачені частиною восьмою вказаної статті, у тому числі відомості про найменування товару, код товару згідно з УКТ ЗЕД, фактурну вартість товарів, митну вартість товарів та метод її визначення.

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГАТТ).

Згідно із частиною другою статті VII ГАТТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціною, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, вважається загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, за переліком, що визначений частиною десятою статті 58 МК України, серед яких, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Так, відповідно до частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Згідно із статтею 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 52 МК України митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо, зокрема, щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (пункт 1 частини п`ятої статті 54 МК України).

Цією ж статтею визначено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, митний орган наділений правом письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У силу положень частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Дана норма кореспондується з положеннями частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Разом з цим, якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина третя статті 53 МК України).

Згідно з частинами першою третьою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГААТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень ст. 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Відповідно до частини першої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною другою статті 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

інформацію про: право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

З аналізу частин першої та другої статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-591а15.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто умовою, з якою закон пов`язує право митниці самостійно розраховувати митну вартість заявлених декларантом товарів, є наявність документально підтверджених обставин, що свідчать про заявлення декларантом неповних та/або недостовірних відомостей про товар та ціну, яку за нього сплачено.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

З приводу зазначеного відповідачем в оскаржуваному рішенні твердження про те, що до митної вартості товару не було включено винагороду виконавця у розмірі 1609,33 грн., згідно рахунку від 22.02.2024 №Ф010223 слід зазначити наступне.

Із наданих документів вбачається, що сума винагороди виконавця у розмірі 1 609,33 грн, зазначена у рахунку від 22.02.2024 № А010223, включає податок на додану вартість, що свідчить про надання відповідних послуг на митній території України після завершення митного оформлення товару.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів не включаються витрати на транспортування, навантаження, розвантаження, перевантаження та страхування, якщо такі витрати понесені після ввезення товарів на митну територію України.

Оскільки спірні витрати підтверджуються рахунком із нарахуванням ПДВ, що прямо вказує на місце постачання послуг в Україні, суд приходить до висновку, що розмір винагороди виконавця є витратами, які позивач поніс після ввезення товарів на митну територію України, а їх включення до митної вартості імпортованого товару суперечить імперативним вимогам п. 5 ч. 10 ст. 58 МКУ.

Щодо тверджень контролюючого органу в частині відмінностей сум між проформою-інвойсом та інвойсом.

Згідно пункту 5.2 контракту, для кожної партії товару продавець надає покупцеві: прайс-лист; інвойс; пакувальний лист; сертифікат походження; копію експортної митної декларації; коносамент.

30.11.2023 постачальником за контрактом № 1801/18 було виписано попередній рахунок (проформу-інвойс) №PRO-WM244-63 на поставку 100 джамбо-рулонів клейкої стрічки 1610мм х 4000м х 35мк, корисна ширина 1600мм, код товару , загальною вартістю 28000, 00 дол США.

Однак, при наданні проформи-інвойс на попередню оплату, умовно вважається, що одиниця товару «джамбо-рулон» має ідеальну довжину - 4000м, як і зазначено у проформі-інвойс. Фактично, виготовляються рулони з невеликим відхиленням довжини, що є особливістю виробництва товару у джамбо-рулонах.

При формуванні вказаної партії товару довжина рулонів виявилась відмінною, тому відомості проформи-інвойс були скориговані у ціні на суму 27 907, 00 дол США та відображені у інвойсі від 20.12.2023 №PRO-WM244-63.

До інвойсу від 20.12.2023 №PRO-WM244-63 постачальником було надано специфікацію з зазначенням довжини кожного джамбо-рулону.

Різниця довжини рулонів чітко вбачається із документів: проформа-інвойс містить характеристики рулону 4000м, в той час якінвойс містить довжину 3996,92 м, а специфікація до інвойсу відображає фактичну довжину кожного з рулонів.

Крім того, зі змісту проформи інвойсу вбачається, що сторони погодили можливість умовно-номінальних відхилень товару в кількості до 5%.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмінність сум між проформою-інвойсом та інвойсом обумовлена виключно уточненням фактичних кількісних характеристик товару, зумовлених особливостями його виробництва, та не свідчить про недостовірність заявленої позивачем митної вартості або порушення вимог митного законодавства.

Також відповідачем було вказано, що декларантом під час розмитнення товару не було надано документів, які підтверджують страхування товару.

Як вбачається з п. 4.1 договору, поставка товару за договором здійснювалася на умовах CIF Констанца, Румунія, що відповідає правилам Incoterms.

За своєю правовою природою умови CIF (Cost, Insurance and Freight) покладають на продавця обов`язок організувати та оплатити перевезення товару до порту призначення, забезпечити його страхування, а також здійснити експортне митне оформлення. Покупець при цьому несе відповідальність виключно за імпортне митне оформлення та сплату митних платежів при ввезенні товару.

За таких умов витрати на фрахт і страхування не є витратами покупця (декларанта) та не можуть розглядатися як додаткові складові митної вартості, що підлягають підтвердженню або коригуванню з боку декларанта. Зазначені витрати вже включені продавцем до контрактної ціни товару та відображені в інвойсі, а тому не впливають на числове значення задекларованої митної вартості.

Вимоги контролюючого органу щодо надання декларантом страхових або фрахтових документів за відсутності понесених ним витрат ґрунтуються на припущеннях та не відповідають ані умовам договору, ані правилам Incoterms, ані положенням Митного кодексу України.

Зазначення у коносаменті експедитора, відповідального за прийняття товару в порту, не свідчить про виникнення у покупця витрат на фрахт чи страхування та не змінює розподілу обов`язків сторін за умовами CIF.

Отже, припущення контролюючого органу щодо наявності у позивача витрат на фрахт і страхування є необґрунтованими, а дії з урахуванням таких «можливих витрат» при визначенні митної вартості товару протиправними та такими, що не можуть бути підставою для її коригування.

Також відповідач, здійснюючи коригування вартості товару, як на одну із правових підстав посилався на те, що декларантом було надано до митного оформлення митну декларацію країни відправлення без перекладу на українську мову, що є порушенням вимог статті 254 МКУ.

Частина 2 ст. 53 Митного кодексу України містить перелік обов`язкових документів, які повинні надаватися на підтвердження митної вартості товарів.

Позивач обґрунтовано вказує, що митна декларація країни відправлення в такий перелік не включена.

Відповідно до ст. 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування.

Суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що митна декларація країни відправлення складена іноземною мовою міжнародного спілкування, а тому не встановлює обов`язку декларанта щодо перекладу експортної митної декларації.

Щодо зауважень митного органу до прайс листа.

Так, в оскаржуваному рішенні, контролюючий орган вказав, що прайс-лист б/н від 20.12.2023 не містить строку дії та всього асортименту товару, що є несумісним з положенням ст. VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі.

Як слідує із наявного у справі прайс-листа, останній виданий на виконання умов п.5.2 Контракту № 1801/18 від 18.01.2018.

Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України прайс-лист не є первинними документом чи основним документом, що підтверджує митну вартість товарів, імпортованих позивачем за конкретним інвойсом, у розумінні ч. 2 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 44.1 статті 44 Податкового кодексу України.

Крім того, у Постанові від 23.10.2020 по справі №810/690/17 Верховний Суд дійшов висновку, що прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей як на підставу для коригування митної вартості товару

Щодо не підтвердження, на думку відповідача, такої складової митної вартості як транспортно-експедиторські витрати, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наявних у справі документів, доставка контейнера з порту прибуття до митної території України здійснювалась експедитором ТОВ «ЮНАЙТЕД ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТИК» за договором №248-ЮГЛ від 08.02.2023. Безпосереднім автомобільним перевізником виступило ТОВ «Тріум ПАК» згідно коносаменту №ИЦ24010490 та ТОВ «Автосервіс» залучений експедитором за договором №2401/2024 від 24.01.2024.

Згідно довідки про вартість міжнародних транспортно-експедиційних послуг за межами України по перевезенню вантажу із Shekou (Китай) до Constanta (Румунія) склало 23 174, 22 грн.

З Constanta (Румунія) до України 46 348, 44 грн.

Сплачена позивачем у відповідності до договору про надання ТЕП № 248-ЮГЛ сума коштів відповідає сумі в рахунку та довідці експедитора.

Суд звертає увагу відповідача, що чинне митне законодавство України не містить вимоги щодо обов`язкового подання декларантом договорів або первинних документів усіх осіб, залучених експедитором, за умови надання належних документів від експедитора, який є стороною договору з декларантом та отримувачем оплати.

Вимога відповідача щодо додаткового підтвердження витрат документами третіх осіб фактично виходить за межі приписів Митного кодексу України та ґрунтується на формальному підході.

Крім того суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другий статті 53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що визначена позивачем у відповідній митній декларації митна вартість товару базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

Суд також дослідив правомірність застосування відповідачем шостого (резервного) методу визначення митної вартості товарів при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що за основу для коригування митної вартості спірного товару за резервним методом митним органом прийнято наявну в митному органі цінову інформацію про митні оформлення товарів, митне оформлення яких вже здійснено у максимально наближений термін за фактами митних оформлень, що наявні у ЄАІС та АСМО по митній декларації від 29.11.2023 №23UA52U8.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

У разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (п. 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 19.06.2018 у справі № 826/6346/16, від 31.01.2018 у справі № 813/7272/13-а, від 02.03.2018 у справі № 804/2997/17.

Між тим, як вбачається з графи 33 оскаржуваного рішення, у ньому зазначено лише дату та номер митних декларацій, на підставі яких було здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Отже, висновки відповідача щодо відсутності документального підтвердження позивачем митної вартості імпортованого товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості є протиправним.

Також суд установив, що з відповідних документів не вбачається розбіжностей, які б могли вплинути на митну вартість або ознак підробки, що могли б надати митному органу підстави для висновку про невірне визначення позивачем митної вартості.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом, прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia) та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia).

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується наявною у справі платіжною інструкцією №1910 від 21.03.2024.

Зважаючи на задоволення позовних вимог сума судових витрат, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України становить 3028,00 грн.

Керуючись статтями ст. 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2024/000048/2 від 27.02.2024.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф Пак» (ідентифікаційний код 34600884, місцезнаходження: 08153, Київська обл., , м. Боярка, вул. Білогородська, буд.178 а/с25с) судовий збір у розмірі 3020, 00 грн (три тисячі двадцять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України (ідентифікаційний код 43997555, місцезнаходження: 03124, м. Київ, б. Гавела Вацлава, будинок 8А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.