Справа № 300/3762/25
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2026 р. справа № 300/3762/25

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Остап`юка С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області ) про визнання протиправним та скасування рішення від 09.08.2024 №51 та зобов`язання призначити пенсію за віком, згідно заяви від 16.06.2023.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.06.2025 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків, які позивач усунув у строк встановлений судом.

20.06.2025 ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Позивач заявлені позовні вимоги щодо предмету спору обґрунтовує тим, що з досягненням необхідного віку та за наявності відповідного стажу, 16.06.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення йому пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії. Не погодившись з вказаним рішенням органу Пенсійного фонду України, позивач оскаржив його в судовому порядку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.03.2024) у справі №300/4807/23, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 18.08.2000 по 31.03.2001 у ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.06.2007 по 15.12.2008 у ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 у ТОВ «Буроваякомпания Топаз», з 24.04.2019 по 02.02.2021 у ТОВ «ВышТрансБур-Сервис». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду. В задоволенні решти позову відмовлено. Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року в даній справі, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.2004 по 31.03.2004 у ООО «Спец УБР «Туртас». Вказує, що 07.06.2024 направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернення з проханням забезпечити невідкладне виконання судових рішень. Додатково, на підтвердження страхового стажу за період навчання в Івано-Франківському інституті нафти і газу з 01.09.1984 по 23.06.1989, який при зверненні з заявою про призначення пенсії позивач підтверджував дипломом про вищу освіту, направив Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області архівну довідку від 06.07.2023 №148, видану Івано-Франківським національним технічним університетом нафти і газу. 13.05.2025, у відповідь на звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2024 №51 про відмову у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Не погодившись із такою відмовою ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач направив суду відзив на позовну заяву, який надійшов нв адресу суду через систему «Електронний суд» 01.07.2025, із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими не погодився, із посиланням на відповідні норми права та твердження. Просив в задоволенні позову відмовити. Зокрема представник відповідача зазначив, що до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплому НОМЕР_1 від 23.06.1989, оскільки не зазначена дата вступу до інституту. Страховий стаж позивача становить 19 років 04 місяці 29 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 01.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «НишТрансБур-Сервіс», з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015 з 23.10.2015 по 15.10.2016 у ООО «ВишТрансБур-Сервіс», оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991. Також у даному відзиві представник вказав на пропущений позивачем строк звернення до суду із даним адміністративним позовом (а.с.78-81).

20.08.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач заперечив наведені відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву (а.с.86-88).

Суд, розглянувши відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

16.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку після реєстрації, за принципом екстериторіальності, передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 14.03.2024) у справі №300/4807/23, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.06.2023 №51. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1989 по 31.01.1994 в Євпаторійській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння, з 18.08.2000 по 31.03.2001 у ООО «Спец УБР «Туртас», з 01.06.2007 по 15.12.2008 у ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, з 22.08.2011 по 05.07.2012 та з 15.08.2012 по 01.01.2013 у ТОВ «Буроваякомпания Топаз», з 24.04.2019 по 02.02.2021 у ТОВ «ВышТрансБур-Сервис». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду. В задоволенні решти позову відмовлено. Додатковим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року в даній справі, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.02.2004 по 31.03.2004 у ООО «Спец УБР «Туртас» (а.с.52-60).

Розглядаючи адміністративну справу №300/4807/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, суд дійшов висновку, що стаж, набутий на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні позивачу права на пенсію і її обчисленні.

06.06.2024 ОСОБА_1 направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернення з проханням забезпечити невідкладне виконання судових рішень. До свого звернення позивач додав копії судових рішень у справі №300/4807/23, та на підтвердження страхового стажу за період навчання в Івано-Франківському інституті нафти і газу з 01.09.1984 по 23.06.1989 (а.с.64).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2024 за №51 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначено, що після перегляду пенсійної справи з урахуванням рішення суду страховий стаж позивача складає 19 років 4 місяці 29 днів. До страхового стажу не зараховано: періоди навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 23.06.1989, оскільки не зазначена дата вступу до інституту. Згідно рішення суду правові підстави зобов`язувати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 23.06.1989 в Івано-Франківському інституті нафти і газу згідно довідки №148 від 06.07.2023 відсутні; періоди роботи з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 02.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис», з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016 у ООО «ВышТрансБур-Сервис» - дані періоди роботи суд не зобов`язав зарахувати до страхового стажу позивача (а.с.71).

Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV, в редакції станом на час спірних правовідносин).

Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Умови призначення пенсії за віком врегульовані статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, зокрема, починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років (частини 2, 3 статті 26 Закону 1058-IV).

Згідно із частиною 4 статті 26 Закону №1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача, після перегляду пенсійної справи з урахуванням рішення суду, 19 років 4 місяців 29 днів страхового стажу.

За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема, в Законі України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі також - Закон №1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж). Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно дублікату трудової книжки позивача від 18.05.2000 позивач у спірний період:

До прийому на роботу до Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння, зокрема, навчався в Івано-Франківському інституті нафти і газу з вересня 1984 року по червень 1989 року, згідно диплома серії НОМЕР_2 (а.с.28);

- 01.08.1989 прийнятий на роботу до Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння в Байганинську партію глибокого буріння помічником бурильника 4 розряду, на підставі наказу №65-к від 02.08.1989;

- 07.05.1990 переведений бурильником 6 розряду, згідно наказу №36 від 07.05.1990;

- 04.12.1990 призначений помічником бурового майстра, свердловина №1, згідно наказу №101-к від 04.12.1990;

- 01.03.1991 у зв`язку із затвердженням нового штатного розпису призначений на посаду інженера по глинистому розтвору 1 категорії Кримської партії глибокого буріння, згідно наказу №24-к від 18.03.1991;

- 01.07.1991 переведений майстром з ремонту обладнання Мартукської бази, на підставі наказу №55-к від 04.07.1991;

- 17.08.1993 переведений заступником начальника Кримської партії глибокого буріння, згідно наказу №75-к від 18.08.1993;

- 31.01.1994 у зв`язку із ліквідацією Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння звільнений в порядку переведення до Причорноморсько-Кримської нафтогазорозвідувальної експедиції згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України, на підставі наказу №8-к від 31.01.1994;

- 01.02.1994 прийнятий на роботу до Причорноморсько-Кримської нафтогазорозвідувальної експедиції в порядку переведення з Євпаторійської нафтогазорозвідувальної експедиції глибокого буріння на посаду заступника начальника Євпаторійської партії глибокого буріння, на підставі наказу №1-к від 01.02.1994;

- 20.06.1994 призначений начальником відділу соціального розвитку, на підставі наказу №48-к від 23.06.1994;

- 20.12.1994 призначений технічним керівником дільниці СПБ Євпаторійської партії глибокого буріння, згідно наказу №48-к від 23.12.1994;

- 16.03.1996 Причорноморсько-Кримська нафтогазорозвідувальна експедиція перетворена в Причорноморсько-Кримську нафтогазорозвідувальну партію, по новому штатному розпису призначений на посаду начальника дільниці №2 структурно-пошукового буріння і договірних робіт, на підставі наказу №1-к від 16.03.1996;

- 01.04.1996 переведений технічним керівником партії структурно-пошукового буріння, згідно наказу №11-к від 08.04.1996;

- 12.08.1996 звільнений з роботи за власним бажанням, стаття 38 КЗпП України, на підставі наказу №45-к від 09.08.1996;

- 18.08.2000 прийнятий майстром відділу заключних робіт вахтово-експедиційним методом робіт до ЗАТ «УБР-Туртас», згідно наказу №51-к від 31.08.2000;

- 01.04.2001 ЗАО «УБР-Туртас» реорганізовано у ООО Спец УБР «Туртас» на підставі постанови Уватського району Тюменської області №101 від 27.02.2001;

- 13.08.2002 призначений на посаду бурового майстра до ООО «Спец УБР «Туртас», згідно наказу №58-к від 13.08.2002;

- 31.03.2004 звільнений з посади у зв`язку із переведенням ООО «Спец УБР «Уват», пункт 5 статті 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу №11-к від 08.04.2004;

- 01.04.2004 прийнятий на роботу до ООО «Спец УБР «Уват» на посаду майстра бурового у зв`язку із переведенням із ООО «Спец УБР «Туртас», на підставі наказу №26-к від 08.04.2004;

- 10.06.2007 звільнений за власним бажанням, пункт 3 статті 77 Трудового кодексу російської федерації, згідно наказу №289-к від 10.06.2007;

- 01.06.2007 прийнятий на роботу до бурової бригади на посаду майстра вахтовим методом до ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6, на підставі наказу від 01.06.2007 №98-70 к;

- 01.08.2007 переведений до філіалу ООО «Интегра-Бурение» ЕГБ №6 до м. Нижнєвартовськ, в бурову бригаду на посаду борового майстра вахтовим методом, згідно наказу №6к від 01.08.2007;

- 15.12.2008 звільнений з роботи за згодою сторін, п. 1 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу №1242 к від 07.11.2008;

- 22.08.2011 прийнятий на роботу інженером з підготовки виробництва вахтово-експедиційним методом роботи, згідно до ООО «Буроваякомпания Топаз», згідно наказу №122-к від 21.08.2011;

- 05.07.2012 звільнений за власним бажанням у зв`язку із закінченням терміну дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, згідно наказу №158-к від 05.07.2012;

- 15.08.2012 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «Буроваякомпания Топаз», на підставі наказу від 15.08.2012 №206-к;

- 01.01.2013 трудовий договір розірвано з ініціативи робітника, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу №1/1 к від 01.01.2013;

- 02.01.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 02.01.2013 №05-к;

- 21.07.2013 звільнений за власним бажанням у зв`язку із закінченням терміну дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, згідно наказу №112-к від 21.07.2013;

- 07.08.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 07.08.2013 №116-к;

- 19.12.2013 трудовий договір припинено у зв`язку із позбавленням працівника спеціального права (ліцензії), п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 19.12.2013 №162-к.

Згідно трудової книжки від 20.12.2013 позивач у спірний період:

- 20.12.2013 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 20.12.2013 №163-к;

- 04.11.2014 трудовий договір припинено у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу на роботу, п. 9 ч. 1 ст. 83 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 04.11.2014 №149-к;

- 22.12.2014 прийнятий на роботу інженером-технологом вахтово-експедиційним методом роботи до ООО «ВышТрансБур-Сервис», на підставі наказу від 22.12.2014 №150-к;

- 28.02.2015 звільнений за власним бажанням, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 28.02.2015 №46-к;

- 01.03.2015 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №98-к від 28.02.2015;

- 22.10.2015 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу, п. 9 ст. 83 трудового кодексу рф, згідно наказу від 22.10.2015 №370-к;

- 23.10.2015 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №371-к від 23.10.2015;

- 15.10.2016 звільнений з роботи у зв`язку із закінченням терміну дії договору, п. 2 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, згідно наказу від 15.10.2016 №327-К;

- 24.04.2019 прийнятий на роботу на посаду головного інженера вахтовим методом до ООО «ВышТрансБур-Сервис» (ООО «ВТБ Сервис»), на підставі наказу №29-к від 24.04.2019;

- 02.02.2021 звільнений за власним бажанням, п. 3 ч. 1 ст. 77 Трудового кодексу рф, на підставі наказу від 02.02.2021 №1 (а.с.30-49).

Таким чином, в період з 18.08.2000 по 02.02.2021 позивач працював на території російської федерації.

Згідно статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі Україна та РФ (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі статтею 11 Угоди, необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди, кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 №1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин безпідставними є посилання відповідача на ту обставину, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді, позаяк вказане не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023.

З урахуванням викладеного суд констатує, що на час трудової діяльності позивача у спірний період Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 02.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис», з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016 у ООО «ВышТрансБур-Сервис» на території російської федерації.

Крім того, з урахуванням статті 13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 18 листопада 2024 року у справі №340/4436/23.

Також суд враховує те, що розглядаючи адміністративну справу №300/4807/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, суд дійшов висновку, що стаж, набутий позивачем на території російської федерації до денонсації Угоди від 13.03.1992 та Угоди від 14.01.1993 та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, повинні враховуватись при встановленні позивачу права на пенсію і її обчисленні. Задовольняючи позовні вимоги у справі №300/4807/23, рішенням від 14.03.2024 суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.

Отже, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача спірні періоди робіт позивача з обґрунтувань, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, тому до страхового стажу зараховуються періоди роботи позивача з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 02.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис», з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016 у ООО «ВышТрансБур-Сервис» на території російської федерації.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 по 23.06.1989 в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу.

Згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до пункту 8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, при відсутності у дипломі особи відомостей щодо часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умові, якщо в цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань №162 20.06.1974 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (надалі також - Інструкція №162).

Під час навчання позивача діяли норми Інструкції №162, пункт 2.15 якої передбачав, що студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (науковий заклад) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Як встановлено судом, за змістом дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 позивач навчався у Івано-Франківському інституті нафти і газу з вересня 1984 року по червень 1989 року. Зазначено, що вказаний запис внесений на підставі диплому НОМЕР_2 . Згідно диплому серії НОМЕР_2 від 23.06.1989, позивач у 1989 році закінчив повний курс Івано-Франківський інститут нафти і газу за спеціальністю «Буріння нафтових і газових скважин». Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 13.06.1989 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію «гірничий інженер». У вказаному дипломі відсутня дата вступу до названого інституту.

Згідно архівної довідки загального відділу Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу від 06.07.2023 №148, ОСОБА_1 з 01.09.1984 зараховано студентом 1 курсу Івано-Франківського інституту нафти і газу денної форми навчання газонафтопромислового факультету за фахом «Буріння нафтових і газових свердловин» (наказ №283/7 від 24.07.1984). З 23.06.1989 ОСОБА_1 відраховано з Івано-Франківського національного технічного університету нафти і газу у зв`язку із закінченням терміну навчання. Згідно із рішенням ДЕК від 13.06.1989 присвоєно кваліфікацію гірничого інженера та видано диплом НОМЕР_2 від 23.09.1989 (реєстраційний номер 341, наказ №218/7 від 23.06.1989).

Тобто, дипломом НОМЕР_2 від 23.06.1989 та додатково наданою позивачем архівною довідкою №148 від 06.07.2023 поза будь-яким сумнівом підтверджується навчання позивача в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу в період з 01.09.1984 по 23.06.1989, який підлягав зарахуванню до страхового стажу позивача.

Зазначена обставина також встановлена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/4807/23, а тому в силу вимог частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказування.

Суд зазначає, що зі змісту самого формулювання причин відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання, яке викладене у оскаржуваному рішенні, випливає що відповідачу були надані документи на підтвердження періоду навчання позивача в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, а саме з 01.09.1984 по 23.06.1989.

Відтак, за наслідками повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 23.06.1989 в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу.

Таким чином, з врахуванням самостійно зарахованого відповідачем та встановленого судом стажу, який підлягає зарахуванню, суд встановив, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком 16.06.2023 його страховий стаж становив більше 30 років.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області від 09.08.2024 за №51 про відмову позивачу в призначенні у пенсії за віком.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 245 даного Кодексу, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах, з метою захисту порушеного права позивача ефективним та належним способом, за встановлених обставин, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1984 по 23.06.1989 в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу та періоду роботи з 01.04.2004 по 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 02.01.2013 по 21.07.2013 і з 07.08.2013 по 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис», з 20.12.2013 по 04.11.2014, з 22.12.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 22.10.2015, з 23.10.2015 по 15.10.2016 у ООО «ВышТрансБур-Сервис» на території російської федерації.

Також з метою ефективного захисту порушених прав і інтересів позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно заяви від 16.06.2023.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлений позивачем позов підлягає до повного задоволення.

Доводи відповідача щодо того, що він не уповноважений на розгляд заяви позивача про призначення пенсії, оскільки це входить до компетенції територіального органу Пенсійного фонду України, спростовуються висновками, які викладені у рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.03.2024 у справі №300/4807/23.

Стосовно доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо пропуску позивачем строку для звернення до адміністративного суду з позовом, суд зазначає наступне.

Як зазначив позивач у поданих до суду письмових поясненнях, 14.03.2024 Івано-Франківським окружним адміністративним судом було ухвалено рішення, а 15.04.2024 додаткове рішення у адміністративній справі №300/4807/23 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій. 07.06.2024 він направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернення з проханням забезпечити невідкладне виконання судових рішень.

Рішенням від 09.08.2024 за №51 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно відмовило йому у призначенні пенсії. Однак, про прийняте відповідачем рішення йому не було відомо. З 26.08.2024 за сімейними обставинами позивач перебував за кордоном, що підтверджується відповідними відмітками про перетин кордону у його паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с.89). Повернувшись 21.02.2025 в Україну, позивач звернувся в сервісний центр Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську за інформацією щодо розміру його пенсії та надання банківських реквізитів для отримання пенсії. Натомість дізнався, що пенсію йому не нараховано. Як вказує позивач, для з`ясування цих обставин, 07.03.2025 він направив відповідачу відповідне звернення, на яке 04.04.2025 отримав відповідь, що його електронна пенсійна справа передана для подальшого контролю за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області. В подальшому, звернувшись з цього приводу письмово 07.04.2025 в Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 13.05.2025 позивач отримав поштою копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2024 №51 про відмову у призначенні пенсії. Доказів про те, що позивачу було відомо про прийняття спірного рішення до цієї дати відповідачем суду не надано.

До суду із цим позовом позивач звернувся 27.05.2025, тобто в межах визначеного статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 1 статті 132 цього Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, то в силу вимог частини 1 статті 132, частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який підтверджений квитанцією від 18.06.2025 за №4957-2939-1281-7360 .

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.08.2024 за №51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (індекс 69057, просп. Соборний, 158-Б, місто Запоріжжя, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) період навчання з 01.09.1984 до 23.06.1989 в Івано-Франківському національному технічному університеті нафти і газу, періоди роботи з 01.04.2004 до 10.06.2007 у ООО «Спец УБР «Уват», з 02.01.2013 до 21.07.2013, з 07.08.2013 до 19.12.2013 у ООО «ВышТрансБур-Сервис», з 20.12.2013 до 04.11.2014, з 22.12.2014 до 28.02.2015, з 01.03.2015 до 22.10.2015, з 23.10.2015 до 15.10.2016 у ООО «ВышТрансБур-Сервис» на території російської федерації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (індекс 69057, просп. Соборний, 158-Б, місто Запоріжжя, ) призначити з 16.06.2023 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (індекс 69057, просп. Соборний, 158-Б, місто Запоріжжя, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Остап`юк С.В.