Справа № 160/24383/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2026-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСерьогіної О.В.
за участі секретаря судового засіданняКрасовської А.А.
представника позивача представника третьої особи Ярмолич К.І. Григоренко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
25.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення прийняті 25.04.2025 року, є незаконними та протиправними, оскільки такі рішення прийняті після спливу граничного строку для визначення грошового зобов`язання за 2020-2021 роки які передбачені п. 102.1 ст.102 Податкового кодексу України. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 29.09.2025 року.
12.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податкові періоди 2020-2021 відповідають чинному законодавству, а саме: пункту 102.1 статті 102 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
16.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 на адресу суду надійшла відповідь на відзив Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій заперечує проти доводів, наведених відповідачем у відзиві, з огляду на таке. Щодо безпідставності посилань відповідача на ст. 102 Податкового кодексу України зазначає, що посилання відповідача на положення ст. 102 ПКУ як на підставу правомірності винесення та направлення податкових повідомлень-рішень за 2020 2021 роки у 2025 році є помилковим. Стаття 102 ПКУ не містить норм, які прямо регламентують: порядок прийняття ППР; порядок направлення ППР платнику податків; порядок та строки їх адміністративного чи судового оскарження. Зміст ст. 102 ПКУ зводиться виключно до регулювання строків давності для: проведення перевірки та визначення грошових зобов`язань (п. 102.1, 102.2); випадків, коли строки не застосовуються; зупинення чи продовження таких строків (п. 102.3102.7); строків стягнення податкового боргу (п. 102.4); строків подання заяв про повернення чи відшкодування переплати (п. 102.5). Тобто ст. 102 ПКУ регламентує загальний строк у 1095 днів (або інший залежно від обставин) для нарахування грошового зобов`язання, але не встановлює спеціального строку до 1 липня року, що настає за базовим, як це передбачено п.п. 266.7.2 ст. 266 ПКУ для місцевого податку на нерухомість. Положення ст. 102 ПКУ є загальними нормами (lex generalis), тоді як п.п. 266.7.2 ст. 266 ПКУ спеціальною нормою (lex specialis), яка визначає не лише момент формування, а й граничний строк направлення ППР. Верховний Суд у своїй практиці (зокрема, постанова КАС ВС від 29.01.2019 у справі №817/213/16) наголошував, що у випадку колізії загальної та спеціальної норми застосуванню підлягає саме спеціальна. Таким чином, податковий орган неправомірно підмінив спеціальний строк з п.п. 266.7.2 ПКУ загальним строком давності з п. 102.1 ПКУ, що є юридично некоректним. Щодо помилковості посилань відповідача на п.п. 69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ, ззаначає. Відповідач безпідставно стверджує, що положення п.п. 69.9 зупиняли перебіг строків для визначення грошових зобов`язань та направлення ППР під час дії воєнного стану. Законом №2260-IX від 12.05.2022 до п.п. 69.9 були внесені зміни, якими передбачено, що перебіг строків, визначених податковим законодавством, зупиняється, крім: строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування, подання звітності та сплати податків; строків проведення камеральних перевірок, складання актів, подання та розгляду заперечень, визначення грошових зобов`язань, прийняття, надсилання та оскарження ППР за результатами камеральних перевірок; строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, складання актів, подання та розгляду заперечень, прийняття та оскарження ППР, адміністративного арешту майна. Отже, обов`язок контролюючого органу щодо визначення грошового зобов`язання, прийняття та надсилання ППР не зупинявся у зв`язку з вищезазначеним законом. Відповідно, посилання відповідача на п.п. 69.9 як на підставу правомірності винесення та направлення ППР у 2025 році за податкові періоди 20202021 років є безпідставним та таким, що суперечить буквальному змісту закону. Просить позовні вимоги задовольнити.
23.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на адресу суду надійшли письмові пояснення в яких представник відповідача звернув увагу на те, що визначений ст. 102 ПК України строк давності (1095 днів) подовжується на період його зупинення з 18.03.2020 року до 31.07.2023 року.
Ухвалою суду від 31.10.2025 року розгляд даної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.11.2025 року об 11:00 год. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровську міську раду.
06.11.2025 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, зміст якого є ідентичним змісту відзиву від 12.09.2025 року.
20.11.2025 року через підсистему «Електронний суд» від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, в яких позивач звертає увагу на те, що посилання податкового органу на продовження/зупинення строку 1095 днів за ст. 102 ПКУ є неправомірним, оскільки право визначати податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно за конкретний рік обмежене в часі спеціальною нормою до 1 липня наступного року та після спливу цього строку така можливість узагалі зникає, і жодне «зупинення строків давності» на це не впливає.
25.11.2025 року на адресу суду від Дніпровської міської ради надійшли пояснення в яких представник просить відмовити у задоволені позовних вимог огляду на законність винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року продовжено строк підготовчого провадження у цій справі на 30 днів.
10.12.2025 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, зміст яких є ідентичним змісту відзиву від 12.09.2025 року та 06.11.2025 року.
Ухвалою суду від 26.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2025 року.
У зв`язку із неявкою позивача у судове засідання 28.01.2025 року, розгляд справи відкладено на 18.02.2025 року.
У судове засідання з`явився представник відповідача та представник третьої особи, позивач просив суд розглянутим справу без його участі. Представник відповідача та представник третьої особи надали свої пояснення та заперечення стосовно предмету спору.
18.02.2025 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником об`єктів нерухомого майна.
За даними інформаційно - комунікаційної системи ДПС України (далі ІКС), ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС (Соборний район м. Дніпра), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
За даними ІКС ОСОБА_1 є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, а саме:
паркувального місця №14, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13,8 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 16.06.2020 року, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 53,0 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 14.05.2020 року, часткою власності 1;
будинку для відпочинку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 305,29 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 26.02.2018 року, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 125,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 15.09.2016 року, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 60 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 09.06.2016 року, часткою власності 1;
домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 428,7 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 24.06.2015 року, часткою власності 1;
паркувального місця №17, за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 11,5 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 23.02.2021 року, часткою власності 1;
паркувального місця №88, за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 7,7 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 23.02.2021 року, часткою власності 1;
паркувального місця №87, за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 4,9 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 23.02.2021 року, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 142,3 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 07.06.2016, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_9 , загальною площею 38,0 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 11.06.2010 року, часткою власності 1 (запис про об`єкт нерухомого майна в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 21.02.2024 року);
нежилого приміщення, за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 77,1 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 25.03.2011 року, часткою власності 1;
квартири, за адресою: АДРЕСА_11 , загальною площею 34,7 кв.м, дата державної реєстрації права власності з 20.12.2011 року, часткою власності 1 (запис про об`єкт нерухомого майна в Реєстрі прав на нерухоме майно погашено 21.11.2023 року);
офіс-частина приміщення №1, за адресою: АДРЕСА_12 , загальною площею 161,4 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 07.11.2017, часткою власності 1. Речове право припинено 28.02.2024 року.
квартири, за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 99,0 кв.м., дата державної реєстрації права власності з 16.06.2020 року, часткою власності 1.
Керуючись п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПКУ Реброву Д.М. ГУ ДПС сформовані в автоматизованому режимі податкові повідомлення рішення форми «Ф» (далі - ППР) з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010200, 18010300), а саме:
Вищезазначені податкові повідомлення-рішення направлені позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, а саме: АДРЕСА_14 та отримані позивачем 21.05.2025 року.
Не погодившись з рішеннями відповідача, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду, правом на адміністративне оскарження не скористався.
Надаючи правову оцінку, суд виходить із того, що ключовим для цілей розв`язання спору є питання чи здійснено нарахування податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 та 2021 рік в межах строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їхні права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їхніх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно підпункту 14.1.129.1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, а також їх складові частини, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, зокрема, включають: а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень (передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо); б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну; в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання; г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою; ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до підпункту 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Як передбачено підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Пунктом 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до підпункту 266.10.2 пункту 266.10 статті 266 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Разом з тим, усталеним є підхід Верховного Суду згідно з яким винесення податкових повідомлень-рішень після 01 липня року базового податкового періоду є лише підставою для сплати податкового зобов`язання в більш пізній термін відповідно підпункту 266.10.1, пункту 266.10 статті 266 ПК України (протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення), однак, не впливає на правомірність самого податкового повідомлення-рішення та не може бути підставою для його скасування (зокрема постанова від 23 січня 2025 року у справі № 160/568/24).
Підпунктом 266.10.3 пункту 266.10 статі 266 ПК України передбачено, що податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Разом з тим, позивач залишив поза увагою, що Законом України від 17.03.2020 року № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18 березня 2020 року) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
В подальшому процитована норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX, а саме слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".
Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України від 03 березня 2022 року №2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон № 2118-IX).
Законом № 2118-IX підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9 установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
12 травня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" (далі - Закон № 2260-IX, набрав чинності 27 травня 2022 року), який зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Законом України від 3 листопада 2022 року № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25 листопада 2022 року) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, дотримання строків реєстрації податкових накладних, розрахунків коригування до них в Єдиному реєстрі податкових накладних, подання звітності та/або документів (повідомлень), у тому числі передбачених статтями 39 та 39-2, пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, сплати податків та зборів платниками податків;
строків проведення камеральних перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення за результатами камеральної перевірки, прийняття рішення за результатом її розгляду, нарахування пені;
строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок, оформлення їх результатів у порядку, визначеному статтею 86 цього Кодексу, подання скарги на податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування фінансових санкцій за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки та прийняття рішення за результатами їх розгляду, адміністративного арешту майна за результатами документальної позапланової перевірки або фактичної перевірки;
строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу;
строків подання та розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбачених підпунктом 56.23.3 пункту 56.23 статті 56 цього Кодексу.
В подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" пункт 102.9 статті 102 виключено.
- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України для всіх платників податків;
- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених Податкового кодексу України.
Отже,з урахуванням викладеного суд вважає доводи позивача про те, що він у 2025 році був вільний від виконання зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020-2021 роки, а відповідач пропустив строк нарахування йому податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, такими що не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивач не врахував законодавчого зупинення строків з 2020 року. За таких обставин, суд доходить висновку, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області правомірно, в межах встановленого статті 102 Податкового кодексу України строку, сформовані спірні податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням наведеного, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складений 02 березня 2026 року.

Суддя О.В. Серьогіна