Справа № 160/35214/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про витребування доказів

04 березня 2026 рокуСправа №160/35214/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняЛінчук С.В.,
за участі: позивача: представника відповідача: представника третьої особи: не прибув Бережної К.І. Кім Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро питання щодо витребування доказів у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Балівська виробничо-будівельна компанія» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 10.12.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року №73/56 Про проект Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз.Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що відсутні обмеження у використанні земель та переліки земельних ділянок, щодо яких встановлено такі обмеження (землі водного фонду, землі лісогосподарського призначення) із зазначенням розмірів які узгоджуються з розмірами які містяться у ВК та ЗК; відсутня інформація про дренажно паводковий канал (ДПК) Лівобережний; ДПК Одинківський і як наслідок відсутність інформації про землю водного фонду, щодо цих двох ДПК, ПЗС, водоохоронні зони із зазначенням конкретних розмірів вказаних ДПК; відсутні відомості про отримання погоджених проектів від Офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, щодо робіт (у т.ч. будівельних) на землях водного фонду, ПЗС та взагалі на запланованій (запроектованій) ділянці у цілому; на зазначено про те, що спірна земельна ділянка повністю заболочена, замість цього вказано лише про знаходження заболочених ділянок площею 0,72 га; не враховано наявність у запроектованій ділянці землі лісогосподарського призначення; невідповідність генеральному плану від 2007 (далі ГП) міста; не вказано про необхідність та обов`язковість у проведенні будівельних робіт, відповідно вимог СНиП ІІІ-10-75 (Благоустройство територій, розділ 10, п. 1.6), що підлягає зняттю родючий шар ґрунту потужністю 20 см з послідуючим використанням для потреб зеленого будівництва (відсутні умови (проектні рішення)), щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення; відсутнє проектне рішення для захисту території від затоплення; не зазначено про те, що наявний ДПК Лівобережний по контуру (оконтурює) територію протяжністю 1,13 км.; відсутнє проектне рішення згідно ст.88 ВК про створення ПЗС: навколо ДПК Одинковського, ДПК Лівобережного у розмірі мінімум 25 метрів шириною по обох берегах; у розмірі мінімум 25 метрів шириною для каналу Лівобережного; у розмірі мінімум 100 метрів шириною для озера Московського; відсутні проектні рішення, згідно яких буде здійснено спіл усіх дерев, кущів, знищення іншої рослинності на спірній ділянці, у т.ч. дерев на земельних ділянках водного фонду, землі лісогосподарського призначення; недотримання господарських режимів у межах природоохоронної території водоохоронної зони; ділянка покрита рослинністю (дерева, кущі і т.п.); наявна необхідність захисту проектної території від затоплення, при цьому не наведені проектні рішення, яким чином це буде втілено; не враховано ст.87 ВК, щодо забезпечення безперешкодного доступу громадян до узбережжя водних об`єктів для загального водокористування; не здійснено заходів щодо відтворення об`єктів рослинного світу та їх збереження в рамках постанови КМУ від 1.08.06 №1045 Про затвердження порядку видалення дерев, кущів, газонів та квітників у населених пунктах та Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово комунального господарства України від 10.04.06 №105 Про затвердження правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України; не проведена інвентаризація зелених насаджень та їх охорону (відповідно до Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.12.01 №226 Про затвердження інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України та ЗУ Про рослинний світ; не дотримано санітарно захисних зон, санітарних розривів та озеленення санітарно захисних зон у відповідності до ДСП 173-96 державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів. Відповідачем затверджувались лише проект Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур Нижньодніпровського району. Затвердження проекту не є тотожнім затвердженню саме водоохоронної зони та ПЗС озера Московського це дві різні юридичні процесуальні дії, які не потрібно ототожнювати. Близький за змістом висновок міститься у постанові ВС від 3.06.25 справа 904/1084/24. Рішення не містить у собі данні про ДПК Лівобережний, також відсутні водоохоронні зони, ПЗС вказаних водних об`єктів, у т.ч. такі данні відсутні по каналу Лівобережному та ДПК Одинківському, також відсутня інформація про заболоченні ділянки, їх розмір на спірній ділянці. Відсутність розмірів водоохоронної зони, ПЗС відносно водних об`єктів які знаходяться як на запроектованій території так і впритул до території. Не враховано у Рішенні наявність державної землі лісогосподарського призначення. Земельна ділянка в межах ДПТ, знаходиться в межах території Смарагдової мережі UA0000093 Dniprovske Reservoir. Територія проектування відноситься до природоохоронних територій та об`єктів. Невідповідність рішення змісту як генерального плану так і плану зонування міста. Не враховувано громадських інтересів. Здійснення забудови, наміри якої суперечать вимогам МД, порушує суспільні інтереси, а тому є необхідним, у т.ч. проведення обговорення проекту рішення з громадськістю, у т.ч. шляхом громадських слухань проекту рішення (у т.ч. на підставі ст. 48 ЗУ Про землеустрій). Як позивачу відомо, такі слухання не були проведенні. Рішення не містять відомостей про зміну функціонального призначення території. Запроектована ділянка є фактично ділянкою земель природоохоронного (рекреаційного) фонду, земель водного фонду, земель лісогосподарського призначення та земля є заболоченою та з високим рівнем ґрунтових вод. Яким чином відбулась зміна цільового призначення на забудову рішення у собі не містить. Щодо інженерно-технічних заходів цивільного захисту, у т.ч. відсутні у рішенні укриття (бомбосховища) у пішій доступності. Такі заходи передбачені у ДБН Б.1.1-5, але відсутні у рішенні. Правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними. Оскільки оскаржуваний адміністративний акт (у формі рішення) негативно впливає на моє право і законний інтерес як члена територіальної громади та інших осіб (членів територіальної громади), то відповідач як адміністративний орган був зобов`язаний мотивувати своє рішення. Позивач наголошує на формальній важливості мотивувальної частини адміністративного акту. На думку позивача, враховуючи той факт, що оскаржуваний адміністративний акт повинен був мати мотивувальну частину, а вони відсутня, то є достатні підстави для визнання протиправним оскаржуваного рішення. Незадоволення громадськості та громадської організації ГО "Громадський контроль забудовою берега озера.

Представником Дніпровської міської ради до суду подано відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. За своїм смисловим навантаженням термін «законний інтерес» є тотожним «охоронюваному законом інтересу», оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень. Аналізуючи доводи, наведені позивачем, не вбачається причинно-наслідкового зв`язку з переліченими порушеннями та його порушеними правами. Також не менш важливим та таким, що потребує оцінки суду, є той факт, що позивач, будучи мешканцем відповідної територіальної громади, звернувся з даним позовом лише через 16 років після ухвалення оспорюваного рішення. При цьому позивач жодним чином не обґрунтовує причин такого тривалого невжиття заходів захисту своїх прав та не пояснює, чому саме на даний час, а не раніше, він вважає свої права порушеними. Фактично обґрунтовуючи позов посиланням на порушення Орхуської конвенції та екологічного законодавства, позивач не доводить, у чому саме полягає актуальне та реальне порушення його прав чи законних інтересів. Відтак виникає обґрунтоване питання щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між ухваленням оспорюваного рішення у 2010 році та заявленими позивачем порушеннями, на які він посилається лише через значний проміжок часу, що суперечить принципам правової визначеності та добросовісності учасників правовідносин. Разом з цим, захист прав, свобод або законних інтересів, серед іншого, можливий шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень або визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Отже, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно із преамбулою до Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» цей Закон визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів. Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. На думку представника відповідача, позивач не є особою, яка відповідно до положень Орхуської Конвенції, законодавства України, а також своєї діяльності має право на представництво в суді екологічних інтересів суспільства з метою захисту порушених екологічних прав людини та громадянина або з метою усунення порушень вимог екологічного законодавства. Відтак, на переконання відповідача, не заслуговують на увагу доводи позивача, як одна з підстав подання позовної заяви до суду, щодо необхідності захисту його екологічних прав, адже такі доводи не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, частиною якого є Орхуська Конвенція. До того ж, ключовим елементом права на звернення до суду є наявність факту порушення або реальної загрози порушення права чи інтересу позивача, а також зв`язку між таким порушенням і діями (бездіяльністю) відповідача. У поданому позові відсутні докази порушення особистих або майнових прав позивача. Позов базується на загальних міркуваннях щодо порушення екологічної безпеки, без належного зв`язку з правами конкретного позивача. Навіть у разі умовного припущення, що спірне рішення є таким, яке винесено з порушеннями законодавства, позивач не обґрунтував, яким чином це рішення порушує саме його особисті або майнові права, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям цього рішення та можливим порушенням таких прав. Іншими словами, оскаржуване рішення: є актом індивідуальної дії, адресованим конкретному суб`єкту; не встановлює прав чи обов`язків для позивача; не змінює його правового статусу; не створює для нього жодних юридичних наслідків. Сам по собі оспорюване рішення не породжує автоматичного втручання у права третіх осіб, а отже, не може розглядатися як такий, що безпосередньо впливає на права позивача. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях про загальні порушення законодавства, але: не підтверджено факту порушення конкретного права позивача; не доведено зв`язку між потенційними порушеннями і особою позивача; відсутні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження особистої заінтересованості у вирішенні спору. В проектній документації розробленої Як вже було зазначено вище компетентним органом щодо юридичного статусу спірного водного об`єкту було зазначено, що сучасне озеро Московське це штучно створений об`єкт внаслідок будівництва Лівобережного каналу для формування території житлового масиву Фрунзиський. При цьому, морфометричні характеристики каналу Лівобережний та його розширеного плеса оз. Московське співвідносяться з малими річками. Проект «Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району», який затверджений рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року №73/56 має низьку погоджень та висновків, зокрема, від: Дніпропетровського обласного центру з охорони історико-культурних цінностей від 05.02.2007 року № 583/2; Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровської області від 20.04.2007 року № 4-138-9-1; Дніпропетровської міської санітарно-епідемічної станції від 05.03.2007 року № 2-1/1304; Головного архітектурно-планувального управління міської ради від 29.05.2007 року № 09/1986; Дніпропетровського обласного виробничого управління водного господарства від 28.03.2007 року; Дніпропетровського обласного головного управління земельних ресурсів від 13.06.2007 року № 61/В-ю. Таким чином, в проекті землеустрою розміри прибережно захисної смуги повністю відповідають Порядку № 486 та ст. 88 Водного кодексу України, а тому, твердження позивача є помилковими та надуманими. Окрім того, генеральним проектувальником був ДРПВ Інститут «Дніпродніпроводгосп». Та в проекті розробником було зазначено, що канал Лівобережний штучного походження, побудований для відведення повіерхневих і дренажних вод з розгалуженої системи проток ДПК Одинковський та озеро Московське уявляє з себе штучну водойму після побудови каналу Лівобережний. Відтак, позовна заява є безпідставною, необґрунтованою та такою, що ґрунтується на припущеннях і спрямована на дезорієнтацію суду. Оспорюване рішення є законним та прийнятим з дотриманням усіх вимог законодавства, чинного на момент його ухвалення. Доводи позивача, викладені у позовній заяві, носять виключно декларативний характер та не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим не можуть бути підставою для задоволення позову. Основним аргументом позивача є твердження про нібито невідповідність спірного рішення вимогам водного, земельного та іншого законодавства. Водночас позивачем повністю ігнорується той факт, що оспорюване рішення було прийнято у 2010 році. Відтак застосування до спірних правовідносин норм законодавства у редакції, чинній станом на сьогодні, є неправомірним та суперечить принципу дії закону в часі. Представник відповідача звертає увагу суду, що станом на 2010 рік положення Водного кодексу України передбачали можливість встановлення меж прибережних захисних смуг для водних об`єктів, розташованих у межах населених пунктів, відповідно до проєкту водоохоронної зони з урахуванням конкретних умов, що склалися. При цьому нормативні розміри прибережних захисних смуг (100, 50, 25 метрів) могли змінюватися та визначалися саме на підставі такого проєкту. Більше того, оспорюваним рішенням фактично було затверджено проєкт водоохоронної зони, який отримав усі необхідні погодження та висновки компетентних органів, зокрема щодо цінності земельної ділянки, її місця розташування, правового статусу та інших істотних характеристик. Відповідними висновками встановлено, що після здійснення будівництва Лівобережного каналу під час будівництва ж/м Фрунзеський водний об`єкт (озеро Московське) набув статусу перетвореного водного об`єкта, створеного штучним шляхом, що також має істотне значення для правильного вирішення спору. Голослівні твердження позивача про те, що відповідний проєкт не був затверджений, зокрема регіональним офісом водних ресурсів, є щонайменше необґрунтованими. Позивач вкотре не враховує, що на момент ухвалення оспорюваного рішення такого органу не існувало, а повноваження у сфері погодження проєктної документації були покладені на інші уповноважені державні органи. Крім того, відповіді інших компетентних органів, на які посилається позивач як на докази незаконності оспорюваного рішення, також не можуть братися судом до уваги, оскільки відповідні органи та порядок надання таких висновків на момент виникнення спірних правовідносин були відсутні. Таким чином, посилання позивача на документи та висновки органів, створених або наділених відповідними повноваженнями вже після ухвалення спірного рішення, є безпідставними та не можуть свідчити про його незаконність. Дніпровська міська рада на підтвердження законності оспорюваного рішення надала до суду усі документи, які слугували підставою для його прийняття оспорюваного рішення, зокрема проєкт водоохоронної зони. З аналізу означеного проєкту фактично випливає законність прийняття спірного рішення та його відповідність вимогам законодавства, чинного на момент його ухвалення. З огляду на що доводи позивача про незаконність оспорюваного рішення спростовуються належними та допустимими доказами, поданими Дніпровською міською радою до суду. Тому, водний об`єкт має статус каналу, а не озера, до нього не застосовуються вимоги щодо встановлення прибережної захисної смуги. Відтак оскаржуване рішення жодним чином не впливає на права та обов`язки позивача. Таким чином в позові немає обґрунтувань, чим саме оскаржуване рішення як наслідок впливає на права та обов`язки позивача. Оскільки саме наслідки тих чи інших дій можуть свідчити про порушення прав, але лише в результаті протиправних дій чи рішень, які суперечать законодавству або порушують норми діючого законодавства особи, до якої звернено позов.

В доповненні підстав щодо позову ОСОБА_1 зазначив, що оскаржуване рішення, додана до нього технічна документація свідчить, що на момент прийняття рішення спірна ділянка не була винесена /закріплена в натурі (на місцевості), їй не було присвоєно кадастровий номер, що підтверджується також ДМР у відзиві. У тексті рішення відсутні відомості про точні розміри (площу) та цільове призначення ділянки, кадастровий номер і т.п., що передається під будівництво. Таким чином, прийнято рішення щодо об`єкта, який юридично не існував як сформована земельна ділянка, що є грубим порушенням земельного законодавства та свідчить про невизначеність предмета регулювання. На сьогодні на території дії оскаржуваного рішення сформована інша земельна ділянка площею 19,4287 га з кадастровим номером :01:496:0028. Тим самим, ділянка за оскаржуваним рішенням входить до земельної ділянки :01:496:0028. Державної служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 14.01.2026 року №В-60/1-0.191-33/6-26 (далі лист) повідомила, що: «Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 19,4287 га з кадастровим номером :01:496:0028, категорія земель землі житлової та громадської забудови, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, перебуває в оренді ТОВ «Балівська виробничо-будівельна компанія». Дата державної реєстрації речового права 30.08.2021. До того ж, спірним рішенням не враховано обмеження із встановленням сервітуту, тобто без погодження з відповідними експлуатуючими організаціями енергосистем та без відображення охоронних зон енергетики у технічній документації, що створює загрозу життю та здоров`ю людей та суперечить нормам безпеки.

У клопотанні про долучення доказів ОСОБА_1 зазначив, що відповідач у додаткових пояснення у справі від 9.2.26 (аркуш 5): «Спірне рішення спрямоване не на невизначене коло осіб, а на конкретних суб`єктів правовідносин, а саме: землекористувача відповідної земельної ділянки; органи, які здійснюють погодження та реалізацію проектної документації; уповноважені органи у сфері містобудування, земельних та водних відносин, залучені саме до цього проекту. Таким чином, рішення не встановлює загальних правил для всіх громадян чи суб`єктів господарювання, а адресується індивідуально визначеним учасникам конкретних правовідносин. Рішення Дніпровської міської ради прийняте з метою затвердження конкретного проекту водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в частині конкретної земельної ділянки та вичерпує свою дію моментом затвердження та реалізації відповідного проекту. Після реалізації затвердженого проекту рішення не створює нових правових наслідків для інших осіб чи ситуацій, що є типовою ознакою акта індивідуальної дії. Іншими словами, оскаржуване рішення не встановлює загальних норм поведінки, не змінює та не доповнює правовий режим водоохоронних зон у цілому. Навпаки, воно є реалізацією норм чинного законодавства щодо конкретного водного об`єкта та конкретної земельної ділянки. Отже, рішення Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року №73/56 «Про проект «Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення за адресою: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району»: має конкретний об`єкт та територіальні межі; спрямоване на визначене коло осіб; вичерпує свою дію фактом реалізації, а відтак є актом індивідуальної дії, а не нормативно-правовим актом». Пояснення: тезис відповідача «спрямоване не на невизначене коло осіб, а на конкретних суб`єктів правовідносин» не відповідає дійсності, як приклад це пункт 5 містобудівних умов та обмежень для проектування об`єктів будівництва від 18.04.2024 року виданих на ім`я особи яка відсутня у спірному рішенні, а саме ТОВ «Балівська виробничо будівельна компанія», а саме: «- прибережні захисні смуги Частина запитуваної ділянки розташована в межах водоохоронної зони та прибережної захисної смуги плеса Ломівського (проєкт водоохоронної зони та прибережної захисної смуги водного об`єкта в районі зазначеної земельної ділянки затверджений рішенням міської ради від 28.04.2010 №73/56».

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2025 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Пруднику С.В.

16.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду означену позовну заяву було залишено без руху та надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн.

В установлений строк ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 року позивач усунув недоліків позовної заяви.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 заявлені клопотання про визнання поважною причиною пропуску звернення до суду з позовом та поновлення вказаного строку; про розгляд справи за правилами загального позовного провадження без участі позивача.

Аргументи клопотання щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду зводяться до того, що про рішення дізнався позивач дізнався 11.06.2025 року отримавши відповідь ДМР Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів відділ забезпечення доступу до публічної інформації, до якої було залучено частину рішення, іншу частину отримав 13.06.2025 року. Саме з вказаної дати стало відомо про рішення. Більш того, рішення: по правовій природі є детальним планом території у розрізі 2010 року, а тому на нього не розповсюджується строк звернення до суду, оскільки із сталої судової практики ВС таке незаконне рішення є триваючим порушенням. Наприклад, постанова ВС від 17.9.25 справа 540/1989/20: З огляду на нормативний характер розпорядження про затвердження детального плану території, вимоги про дотримання шестимісячного строку звернення до суду (частина друга статті 122 КАС України) до такого акта не застосовуються, адже предметом контролю є загальнообов`язкові приписи, розраховані на багаторазове застосування, що виключає припинення можливості судового контролю через сплив строку звернення; спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Тому його можна оскаржити впродовж усього часу тривання порушення зазначеного інтересу (п.83 постанови ВПВС від 15.9.20 справа 469/1044/17, п.п. 145-149 від 11.6.24 справа 925/1133/18). Відповідно до правової позиції ВПВС викладеної у постанові від 11.12.18 справа 810/1224/17, у чинному законодавстві України не визначено поняття "триваюче правопорушення". Разом з тим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням, триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення. До аналогічних висновків дійшов ВС у постановах від 11.4.18 справа 804/401/17, від 23.11.18 справа 489/4756/16, від 11.11.19 справа 487/4899/15, від 30.1.20 справа 133/1173/17, від 28.4.20 справа 822/973/17, від 15.5.20 справа 361/6571/16 вказавши, що триваюче правопорушення проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Згідно практики ВС триваюче правопорушення характеризується тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Також, положення ч.2 ст.122 КАС слугують меті забезпечення дотримання принципу правової визначеності, але не повинні використовуватися як засоби легалізації неправомірної поведінки і не повинні застосовуватися стосовно заходів, які спрямовані на припинення неправомірної поведінки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №464/2638/17 та 28.11.2018 у справі № 815/2311/15. Отже, враховуючи чинність рішення та його протиправність, вважаю, що станом на момент звернення до суду не припинили існувати підстави для звернення до суду, а тому згідно ч.2 ст.122 КАС строк звернення не є пропущеним.

Представником Дніпровської міської ради до суду подані додаткові пояснення, в яких зазначено про наступне. Так, предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року № 73/56 «Про проект «Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району». Рішення міської ради про затвердження проєкту водоохоронної зони та прибережної захисної смуги озера Московське в районі відведення конкретної земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення за адресою: м. Дніпро, вул. Замполіта Бєляєва, Амур-Нижньодніпровський район, має такі ознаки: у рішенні чітко ідентифіковано водний об`єкт (озеро Московське); визначено локальну територію - район відведення конкретної земельної ділянки; зазначено цільове призначення - будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення; фактично рішення прийняте в межах окремої містобудівної та землевпорядної ситуації, а не як загальне правило для всієї території міста або всіх водних об`єктів. Спірне рішення спрямоване не на невизначене коло осіб, а на конкретних суб`єктів правовідносин, а саме: землекористувача відповідної земельної ділянки; органи, які здійснюють погодження та реалізацію проєктної документації; уповноважені органи у сфері містобудування, земельних та водних відносин, залучені саме до цього проєкту. Таким чином, рішення не встановлює загальних правил для всіх громадян чи суб`єктів господарювання, а адресується індивідуально визначеним учасникам конкретних правовідносин. Рішення Дніпровської міської ради прийняте з метою затвердження конкретного проєкту водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в частині конкретної земельної ділянки та вичерпує свою дію моментом затвердження та реалізації відповідного проєкту. Після реалізації затвердженого проєкту рішення не створює нових правових наслідків для інших осіб чи ситуацій, що є типовою ознакою акта індивідуальної дії. Іншими словами, оскаржуване рішення не встановлює загальних норм поведінки, не змінює та не доповнює правовий режим водоохоронних зон у цілому. Навпаки, воно є реалізацією норм чинного законодавства щодо конкретного водного об`єкта та конкретної земельної ділянки. Отже, рішення Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року № 73/56 «Про проект «Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення за адресою: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району»: має конкретний об`єкт та територіальні межі; спрямоване на визначене коло осіб; вичерпує свою дію фактом реалізації, а відтак є актом індивідуальної дії, а не нормативно-правовим актом. Не можливо залишити поза увагою і той факт, що позивач по суті не міг не знати про існування оспорюваного рішення, оскільки саме позивач же на протязі тривалого часу звертається до суду з тими чи іншими позовами, які так чи інакше стосуються спірного водного об`єкту. Тобто, позивач вже на протязі тривалого часу здійснює ретельний контроль за діяльності відповідача, проте, не зважаючи на дані обставини позивач звернувся до суду з позовом с порушення строку звернення. відповідач вважає за необхідним заявити клопотання про застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду. Відтак, представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ДМР від 28.04.2010 року № 73/56 «Про проект «Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району»; в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

26.12.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі №160/35214/25 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Судом також зазначено, що правова оцінка про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, буде надана судом під час розгляду даної справи. Запропоновано ОСОБА_1 та Дніпровській міської раді: подати до суду пояснення щодо наявності ознак нормативного-правового або ненормативно-правового характеру рішенню Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року №73/56 Про проект Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз. Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району. Зобов`язано Дніпровську міську раду: подати до суду письмові та вмотивовані пояснення чи реалізоване рішення Дніпропетровської міської ради від 28.04.2010 року №73/56 Про проект Водоохоронна зона та прибережна захисна смуга оз.Московське в районі відведення земельної ділянки під будівництво споруд фізкультурно-спортивного призначення по адресу: вул. Замполіта Бєляєва Амур-Нижньодніпровського району. Судом зобов`язано витребувані судом докази подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 27.01.2025 року.

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому позивач просить суд визнати поважними пропуск строку подання доказів та поновити вказаний строк, і долучити до справи: відповідь Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру; заяву від 6.2.26 В-44/2-0.212-110/6-26; заяву ОСОБА_1 про надання інформації від 26.1.26 до Дніпровської міської ради; відповідь Дніпровської міської ради від 17.02.2026 року №8/10-3.

Від представника третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Балівська виробничо-будівельна компанія» до суду надійшло пояснення щодо позову або відзиву, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також, від представника третьої особи - товариства з обмеженою відповідальністю «Балівська виробничо-будівельна компанія» до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про долучення доказів (детального плану території), в якому позивач просить суд до справи сканкопію розділу «Охорона навколишнього природного середовища» детального плану території в межах вулиць Широкої та Бєляєва.

В судове засідання прибули представник відповідача та представник третьої особи.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом під час проведення судового засідання поставлення питання щодо витребування доказів від ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 04.03.2026 року представник відповідача та представник третьої особи поклалися на розсуд суду.

Вирішуючи щодо витребування доказів, суд керується наступним.

Вирішуючи клопотання про витребування доказів, суд керується наступним.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно з ч. 4 ст.77 КАС України, суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

За приписами ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Таким чином, суд вважає за необхідне витребувати від ОСОБА_1 письмові та вмотивовані пояснення щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд вважає за належним звернути увагу сторін, на наступне, що положеннями статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене суд зазначає, що за приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 45, 72,77, 80, 241-243, 248, 253 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Витребувати у ОСОБА_1 :

- письмові та вмотивовані пояснення щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.

Витребувані судом докази слід подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 26 березня 2026 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Повний текст ухвали суду складений 04 березня 2026 року.

Суддя С. В. Прудник