Справа № 380/17202/24
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 березня 2026 року

м. Київ

справа № 380/17202/24

адміністративне провадження № К/990/5766/26

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу адвоката Доарме Валерія Семеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №380/17202/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУНП щодо не дотримання вимог чинного законодавства під час проведення організаційно-штатних заходів;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області від 17 червня 2024 року №328 о/с в частині переміщення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №2 роти №2 батальйону поліції особливого призначення «Корпус оперативно-раптової дії» (стрілецький) ГУНП у Львівській області;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП у Львівській області «Про застосування дисциплінарного стягнення до окремих працівників ГУНП у Львівській області» від 29 липня 2024 року №2925 в частині застосування до лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення із служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 09 серпня 2024 року №465 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- поновити лейтенанта поліції ОСОБА_1 з 17 червня 2024 року позивача на посаді дізнавача сектору дізнання Стрийського районного управління поліції ГУНП у Львівській області.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

09 лютого 2026 року адвокат Доарме Валерій Семенович, який діє в інтересах ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У зв`язку із перебуванням судді Кашпур О.В. з 26 лютого 2026 року по 28 лютого 2026 року (Наказ №333/0/6-26 від 24 лютого 2026 року) у відрядженні, з 02 березня 2026 року по 03 березня 2026 року (Наказ №329/0/6-26 від 23 лютого 2026 року) у відпустці, питання про відкриття касаційного провадження вирішується в перший день після припинення зазначених обставин.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає, що на обґрунтування своєї позиції сторона позивача посилається на постанову Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №320/4539/21, у якій зазначено наступне:

«…Зважаючи на положення статті 68 у взаємозв`язку зі статтею 65 Закону №580-VIIІ, слідує, що поліцейський, посада якого була скорочена, може бути призначений за його згодою на іншу посаду.

Умовами для призначення поліцейського, посада якого була скорочена і якого попереджено про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, на іншу посаду будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку переміщення, є: згода поліцейського.

Норма, якою повинні керуватися в такому випадку - це стаття 68, а не 65 Закону №580-VІІІ».

Обґрунтовуючи не застосування даного висновку Верховного суду, суди попередніх інстанцій зазначили, що правові висновки Верховного Суду, на які посилається позивач слід відхилити через те, що вони були зроблені у правовідносинах, які виникли ще до внесення змін у Закон №580-VІІІ.

Однак, це твердження, на переконання скаржника, є необґрунтованим, бо зміни в підпункт 3 пункту 2 частини першої статті 65 Закону України «Про національну поліцію» та статті 68, цього ж Закону, з моменту вступу цього закону в дію в 2015 році до цього часу не вносились. Відповідно, висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №320/4539/21, були і є актуальними і Верховний Суд від цих своїх висновків на даний час не відійшов, що підпадає під пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Проте, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга). Обов`язковим є взаємозв`язок усіх чотирьох умов між собою.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Верховний Суд зауважує, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Посилаючись на застосування судами попередніх інстанцій норми права без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі №320/4539/21, скаржник обмежився наведенням окремого фрагмента мотивувальної частини зазначеної постанови та твердженням про незмінність редакції статей 65 та 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Водночас касаційна скарга не містить належного аналізу обставин справи, у якій сформульовано відповідний правовий висновок Верховного Суду, та не обґрунтовує подібність правовідносин у цій справі й у справі, що переглядається. Скаржник не навів конкретного правового висновку судів попередніх інстанцій, який би перебував у суперечності із висновком Верховного Суду, а доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами релевантності зазначеної правової позиції.

Посилання на постанову Верховного Суду зроблено без зіставлення встановлених судами обставин цієї справи з обставинами справи, у якій було сформульовано відповідний правовий висновок, що свідчить про відсутність взаємозв`язку між наведеними умовами, передбаченими пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на викладене, скаржником належним чином не обґрунтовано посилання на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інших підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, скаржником не зазначено.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу адвоката Доарме Валерія Семеновича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2025 року у справі №380/17202/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказів - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Кашпур