Справа № 278/5831/25
Суддя: Мокрецький В. І.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа № 278/5831/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Віктора Мокрецького, секретаря Анастасії Юзюк, розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (УКРТРАНСБЕЗПЕКА) про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

І. СУТЬ СПРАВИ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом згідно з прохальною частиною якого просив визнати протиправним та скасувати постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті серії АВ №00007382 від 12 серпня 2025 року; серії АВ №00007386 від 12 серпня 2025 року та серії АВ №00007468 від 13 серпня 2025 року, винесених відділом впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у період з 12 по 13 серпня 2025 року відповідачем відносно нього складені оскаржувані постанови про вчинення адміністративних правопорушень. За доводами заявника, підставою для складення цих постанов слугувало те, що 31 липня 2025 року та 06 серпня 2025 року він за допомогою спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричіпу марки SCHWARZMULLER д.н.з. НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу. Водночас, вищевказаний напівпричіп є тентований у зв`язку із чим під час руху цього транспортного засобу в нього потрапляла значна кількість повітря, яка змушувала тент підійматися. Зазначений перебіг подій призвів до того, що відповідачем такі фактичні обставини розцінені, як порушення ним п. 22.5 Правил дорожнього руху, оскільки висота зазначеного напівпричіпа внаслідок потрапляння повітря перевищувала допустиму норму, а саме сягала більше 4х метрів заввишки, через це його тричі було притягнено до адміністративної відповідальності шляхом складення оскаржуваних постанов.

Водночас, такі дії відповідача заявник розцінює як протиправні. По-перше, відповідач не звернув увагу на те, що у напівпричіп потрапляло повітря, яке деформувало тент шляхом його збільшення у висоту. По-друге, власником зазначеного напівпричепу є інша особа, а не позивач, а тому останній не може нести юридичну відповідальність за транспортний засіб, який йому не належить. По-третє, те, що габарити напівпричепу відповідають вимогам законодавства свідчать і товарні накладні, які складалися 31 липня 2025 року та 06 серпня 2025 року. По-четверте, при складенні зазначених постанов відповідачем порушені вимоги Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 (далі Інструкція № 512) та Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 «Деякі питання фіксації порушень законодавства про автомобільний транспорт» (далі Порядок № 1174). Такі твердження позивача ґрунтуються на тому, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам Інструкції № 512 та всупереч приписам Порядку № 1174 не містять даних щодо типу транспортного засобу та типу вантажу.

ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року в цій справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

08 грудня 2025 року від Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Служба) на адресу суду скерований відзив на позовну заяву в якому відповідач повністю заперечив цей позов. Свою позицію Служба ґрунтувала на тому, що дійсно 31 липня 2025 року та 06 серпня 2025 року в різні проміжки часу та різними технічними засобами фіксації було зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке полягало в порушенні ним п. 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, через перевищення раніше згаданим напівпричепом вимог щодо його висоти. Водночас, з приводу посилань заявника на порушення Службою приписів Порядку № 1174, остання зауважила, що у позовній заяві стороною позивача здійснено посилання на норми Порядку № 1174, які діяли в редакції від 11 травня 2023 року, натомість на день вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення діяла нова редакція Порядку № 1174 від 28 лютого 2024 року. Аналогічні дії вчинені позивачем і щодо Інструкції, оскільки останній в позові посилався на її застарілу редакцію, бо станом на день вчинення адміністративного правопорушення зазначена Інструкція № 512 зазнала змін та її редакція була оновлена 10 червня 2022 року. Стосовно того, що відповідач не є власником напівпричепу Служба повідомила, що відповідно до КУпАП та Інструкції № 512 особу позивача при складанні оскаржуваних протоколі встановлено за допомогою відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів. Більше того, в силу приписів Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 (далі Правила № 363) та Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон) напівпричеп - це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем, а отже відповідно до вимог КУпАП оскаржувані постанови складені саме відносно власника тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 , який є автомобілем, що здійснював переміщення зазначеного напівпричепу. З приводу посилань на підтвердження товарними накладними відповідності габаритів напівпричепу вимогам законодавства України відповідач вказав, що такі накладні використовуються виключно для обліку товарно-матеріальних цінностей, а тому не мають доказового значення при вирішення питання щодо відповідності габаритів того чи іншого транспортного засобу вимогам законодавства України.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 вбачається, що власником спеціального вантажного сідлового тягача MAN TGX 18.480 д.н.з. НОМЕР_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ПОЛБІОРЕС» (а.с. 20).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 власником спеціалізованого напівпричепу SCHWARZMULLER SPA-3E д.н.з. НОМЕР_2 є Когут Т.В. (а.с. 20 зворот).

12 серпня 2025 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Курлаєвою Ю.С. відносно ОСОБА_1 складена постанова серії АВ № 00007382 із якої вбачається, що останній допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної висоти транспортного засобу на 5,975% (0,239 м) при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м (а.с. 82).

Того ж дня головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Головнею Т.С. відносно ОСОБА_1 складена постанова серії АВ № 00007386 із якої вбачається, що останній допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної висоти транспортного засобу на 7,275% (0,291 м) при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м (а.с. 87).

13 серпня 2025 року головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Шмельовим М.В. відносно ОСОБА_1 складена постанова серії АВ № 00007468 із якої вбачається, що останній допустив рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної висоти транспортного засобу на 5,050% (0,202 м) при дозволеній максимальній фактичній висоті 4 м (а.с. 91).

У Листі від 05 грудня 2025 року № 31/43837-30489-2025 Головний сервісний центр МВС повідомив, що транспортний засіб MAN TGX 18.840 д.н.з. НОМЕР_1 з 29 листопада 2023 року по день написання цього листа зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛБІОРЕС». Окрім цього, керівником/відповідальною особою цього транспортного засобу з 29 листопада 2023 року по день написання є ОСОБА_1 (а.с. 112).

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За правилами ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Норма ч. 1 ст. 14-3 КУпАП передбачає, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Приписами ч. 2 ст. 132-1 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Абзацом 22 глави 1 Правил № 363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Статтею 1 Закону передбачено, що автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт. Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР встановлено, що ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень п. 1.10 ПДР України автопоїзд (транспортний состав) - механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою; експлуатація транспортного состава - транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

Норма п. 2.5 ПДР вказує на те, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують зовнішніх габаритів висоти 4 метри.

Цією ж нормою передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 затверджені Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (далі Правила № 30).

Так, за правилами п. 3 Правил № 30 передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до абз 1 та абз. 4 п. 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Згідно із п. 15 Порядку № 1174 (в редакції чинній на момент вчинення вищевказаного адміністративного правопорушення) метадані повинні містити дані про: засоби вимірювальної техніки - назва засобу вимірювальної техніки та його умовне позначення, серійний номер, найменування виробника, найменування власника засобу вимірювальної техніки, інформацію про відповідність та/або результати повірки (дата повірки, строк дії повірки); місце фіксації (кілометр + метр, географічні координати); найменування автомобільної дороги загального користування, вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; дату і час фіксації здійснення вимірювання, смугу руху, напрямок руху, номерний знак транспортного засобу, тип транспортного засобу згідно з пунктом Г.2 додатка Г ДСТУ 8824:2019 «Автомобільні дороги. Визначення інтенсивності руху та складу транспортного потоку», повну масу транспортного засобу, зовнішні габарити транспортного засобу (за можливості), розподіл навантаження за осями транспортного засобу (номер осі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей, фактичну міжосьову відстань, фактичну шинність (кількість коліс) на осі (за наявності); фотографії транспортного засобу: фронтальну, фотографію номерного знака транспортного засобу, оглядову фотографію із зображенням розпізнаного номерного знака; відеозапис руху транспортного засобу через автоматичний пункт (за наявності).

Додаток № 1 Інструкції № 512 встановлює зразок протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачкою порушення ПДР відповідними доказами.

За правилами ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

Статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ

Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову із огляду на наступне.

Як встановлено у ході судового розгляду справи 31 липня 2025 року та 06 серпня 2025 року позивач за допомогою спеціалізованого вантажного сідлового тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 та спеціалізованого напівпричіпу марки SCHWARZMULLER д.н.з. НОМЕР_2 здійснював перевезення вантажу. Разом із тим, ОСОБА_1 при перевезенні зазначеного напівпричепу порушені вимоги п. 22.5 Правил дорожнього руху, оскільки висота цього напівпричіпа перевищувала встановлену законодавством межу більше аніж на 2 %.

Доводи позивача, що перевищення висоти напівпричепа зумовлено потраплянням повітря суд відхиляє, оскільки законодавцем у затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 Правилах проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки. Тобто, у цих правилах законодавець передбачив, зокрема, й можливість потрапляння у напівпричіп повітря через що похибка його висоти може сягати до 2%. Однак, з оскаржуваних постанов убачається, що позивачем така висота була перевищена на 5% та 7%.

Стосовно доводів позивача про те, що власницею напівпричепа є інша особа, суд зауважує, що у цьому випадку тягач з напівпричепом в силу п. 1.10 ПДР були транспортним составом, а тому відповідачем правомірно складені постанови на саме на власника тягача MAN д.н.з. НОМЕР_1 , як транспортного засобу який здійснював транспортування причепа.

З приводу доводів позивача про підтвердження товарними накладними відповідності габаритів напівпричепа нормам ПДР суд звертає увагу на те, що у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року по справі № 805/3598/16-а й від 31 липня 2019 року по справі № 802/518/17-а викладений правовий висновок згідно з яким товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Також не знаходять свого підтвердження й посилання позивача на те, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам Інструкції № 512 та приписам Порядку № 1174, оскільки позивач у своїй заяві посилається на редакції цих нормативно правових актів, які не були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відтак, у цьому випадку суд не вбачає порушень законодавства України відповідачем при складенні оскаржуваних постанов, а тому відмовляє у задоволенні цього позову.

VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ

Результати вирішення цього спору не дають суду підстав здійснити розподіл судових витрат позивача в порядку ст. 139 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 242 246 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

,

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду вступає в законну силу після спливу строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до сьомого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 березня 2026 року.

Суддя Віктор Мокрецький