Справа № 755/1/26
Суддя: Хромова О. О.
Дата ухвалення: 2026-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №:755/1/26
Провадження №: 2-аз/755/19/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

щодо забезпечення позову

"02" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Хромової О.О., перевіривши матеріали заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої в межах розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення (вчинення виконавчих дій) по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

У поряду автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2026 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 07 січня 2026 року адміністративний позов залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (в письмовому провадженні), сторонам роз`яснено їх процесуальні права.

16 лютого 2026 року (вхід. № 9886) на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення (вчинення виконавчих дій) по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 34 000,00 грн до набрання законної сили судовим рішенням по справі.

Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 лютого 2026 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 17 січня 2025 року № Б/1786. Оскаржувану постанову винесено 17 січня 2025 року, водночас, 16 грудня 2025 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження щодо стягнення з позивача штрафу у розмірі 34 000,00 грн на підставі оскаржуваної постанови. Також державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та розпочато вчинення виконавчих дій для стягнення грошових коштів з позивача.

Враховуючи той факт, що предметом спору є оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф на позивача, та є нагальна необхідність у забезпеченні позову шляхом зупинення стягнення (вчинення виконавчих дій) по вказаному виконавчому провадженню до набрання законної сили рішенням суду по справі. Метою є уникнення незаконного стягнення з позивача штрафу у вигляді грошових коштів у разі визнання судовим рішенням протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки стягнення грошових коштів органами виконавчої служби до ухвалення рішення у справі, унеможливить їх повернення в подальшому у разі задоволення позову, що порушить права та інтереси позивача. Зупинення стягнення по виконавчому провадженню гарантує недопустимість порушення прав та інтересів позивача в майбутньому, у разі задоволення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27 лютого 2026 року, заяву про забезпечення позову передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши додатки до неї, дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову встановлено статтею 152 КАС України.

Пунктом 3 частини першої статті 153 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову після відкриття провадження у справі подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно із частиною першою статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Види заходів забезпечення позову передбачено частиною першою статті 151 КАС України.

Одним з видів забезпечення позову в адміністративній справі є зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (пункт 5 частини першої статті 151 КАС України).

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави зупинення виконавчих дій у виконавчому провадження. Вказаною нормою визначений виключний перелік підстав зупинення вчинення виконавчих дій, які вчиняються виконавцем шляхом винесення відповідної постанови. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Так, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити або ж унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Вказані підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з Рекомендацією № R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, серед іншого, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку відносно законності або ж правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті виключно в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, з-поміж іншого, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника (щодо забезпечення позову); забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що державним виконавцем на підставі спірної постанови відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт коштів боржника, отже, виконавець може стягнути зазначену у постанові суму коштів, що істотно ускладнить поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

З матеріалів справи встановлено, що 17 січня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову № Б/1786 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 2101 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17 000,00 грн. При цьому, на підставі частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови, з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби, штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення, буде стягнуто у подвійному розмірі - 34 000,00 грн.

Відомостей про сплату штрафу у сумі 17 000,00 грн відповідно до постанови від 17 січня 2025 року № Б/1786 матеріали справи не містять.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті

3 Закону.

В силу положень статті 10 Закону № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або ж користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII передбачено те, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, оскаржувана постанова є самостійним виконавчим документом, примусове виконання якого здійснюється у порядку встановленому Законом № 1404-VIII.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 червня 2022 року (за результатами розгляду подібної справи № 380/4273/21) зазначила про те, що суд, при розгляді заяви про забезпечення позову у справах про оскарження постанов про накладення штрафу має оцінювати всі обставини у сукупності. Суди повинні враховувати суму штрафу, майновий стан позивача, чи було пред`явлено постанову до виконання, чи було відкрито виконавче провадження тощо.

Також мають досліджуватися достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або ж унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність певних фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також, суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З аналізу наведених вище процесуальних норм вбачається, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, а тому суд зобов`язаний у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням певних заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

З матеріалів справи вбачається, що 16 грудня 2025 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гурською О. на підставі постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17 січня 2025 року № Б/1786 за справою про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 2101 КУпАП, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, в рамках якого також винесено постанову про арешт коштів боржника.

Суд враховує, що саме по собі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом без наведення позивачем обставин, які обґрунтовано можуть свідчити про неможливість відновлення прав та інтересів у разі задоволення цього позову, не є беззаперечним свідченням настання тяжких негативних наслідків для позивача, та, відповідно, не свідчить про наявність обставин, за яких допускається вжиття заходів забезпечення позову

Водночас, позивачем не наведено обставин, що впливають на співмірність і необхідність забезпечення позову з метою уникнення негативних наслідків які, в свою чергу, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист його прав.

До заяви про забезпечення позову позивачем не додано документів, які б містили відомості відносно його поточних фінансових показників, розміру грошових коштів, які розміщені, в тому числі на банківських рахунках, інформацію про наявність або відсутність інших активів тощо.

Крім того, щодо посилання позивача на ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту чи поновлення порушених прав та інтересів без вжиття запропонованих ним заходів забезпечення позову, суд враховує, що рішення або ж дії суб`єктів владних повноважень безумовно справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС України вказані обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Подібного правового висновку дійшов також Верховний Суд у постановах від 22 вересня 2022 року у справі № 160/1609/22, від 29 вересня 2022 року у справі № 380/3826/21, а також від 19 червня 2025 року у справі № 260/976/25.

З огляду на викладене підстави для забезпечення позову у даному випадку відсутні, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити у зв`язку із її необґрунтованістю.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 150, 151, 154, 256, 294, 295 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої в межах розгляду справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 294 КАС України та в строки встановлені статтею 295 КАС України.

Суддя О.О. Хромова