Справа № 400/14027/25
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 р. № 400/14027/25
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу,

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами: визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 , що полягає у відмові розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі пункту 3, частини 12, статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років, та звільнити ОСОБА_1 у запас через сімейні обставини (перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він має трьох неповнолітніх дітей від вказаного шлюбу (сім`я проживає разом, шлюб не розірвано): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родинний зв`язок між заявником та його трьома неповнолітніми дітьми підтверджується копією свідоцтв про народження. Всі діти знаходяться на його утриманні та піклуванні. Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» : військовослужбовці звільняються з військової служби (під час дії воєнного стану) на підставі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років. З метою врегулювання спору у досудовому порядку, до ВЧ НОМЕР_1 було направлено поштовим відправленням адвокатський запит, із долученим рапортом ОСОБА_1 та належними документами, на підтвердження вимог щодо звільнення з військової служби. Запит адвоката було розглянуто та надано відповідь від 11.11.2025 № 11690, відповідно до котрої молодший сержант ОСОБА_1 17.08.2025 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . У порушення вимог діючого законодавства, рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 , розглянуто не було. У спірних правовідносинах відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), військовослужбовець має право звертатися до командира з пропозиціями, заявами та скаргами, але такі звернення (рапорти) подаються по команді, безпосередньому командиру (начальнику). Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 № 531 (далі - Наказ МОУ № 531), визначає, що рапорти подаються в усній або письмовій (паперовій чи електронній) формі безпосередньо по команді (пункт 1 розділу III Наказу МОУ № 531). Рапорт має бути поданий особисто військовослужбовцем або через встановлені канали (наприклад, електронний додаток "Армія+"), а не через третіх осіб, таких як адвокат, оскільки це не передбачено статутом та не забезпечує належну ідентифікацію та перевірку документів. У даному випадку рапорт був надісланий через адвоката, що не відповідає встановленому порядку подання рапортів "по команді". Перебування позивача в статусі СЗЧ унеможливлює розгляд рапорту по суті, оскільки відповідно до частини 1 статті 26-1 Закону № 2232-XII, військова служба може бути призупинена для осіб, які самовільно залишили частину, якщо інше не визначено законодавством. Хоча для випадків СЗЧ після 10.05.2025 служба не призупиняється автоматично, процедура звільнення вимагає виконання адміністративних дій, таких як перевірка оригіналів документів (свідоцтв про народження дітей, довідок про утримання), здача майна, проходження обліку тощо, що неможливо без особистої присутності військовослужбовця в частині. Згідно з Алгоритмом дій щодо повернення військовослужбовців після СЗЧ, затвердженим Окремим дорученням Головнокомандувача ЗС України №142249-С-2 2024 від 07.08.2025 (згідно з матеріалами ), військовослужбовець, який бажає повернутися на службу або реалізувати права (включаючи звільнення), повинен спочатку подати рапорт про поновлення на службі, після чого можливий розгляд інших питань. Без повернення до частини розгляд рапорту на звільнення є неможливим, оскільки це суперечить вимогам військової дисципліни (стаття 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ). Крім того, щодо позивача відкрито кримінальне провадження ЄРДР № 0034704 від 20.09.2025 у ТУ ДБР м. Краматорськ. за статтею 407 КК України, і звільнення можливе лише після вирішення питання кримінальної відповідальності, оскільки стаття 401 КК України передбачає можливість звільнення від відповідальності лише за умови повернення та згоди командира (частина 5 статті 401 КК України). Аналогічна практика викладена в рішенні Верховного Суду від 21.10.2025 (згідно з ), де вказано, що звільнення від відповідальності можливе лише за добровільного звернення та згоди командира. Навіть за наявності підстави для звільнення (утримання трьох дітей віком до 18 років, пункт "г" частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII), процедура звільнення вимагає перевірки фактів утримання (відсутність заборгованості з аліментів тощо, відповідно до частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII). Без оригіналів документів та особистої присутності така перевірка неможлива. Крім того, під час воєнного стану звільнення здійснюється з урахуванням потреб оборони (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"), і військова частина має право на дискрецію щодо строків, якщо це не суперечить закону. Військова частина не відмовляла в звільненні по суті, а не розглядала рапорт через неналежне подання та статус СЗЧ. Після повернення позивача до частини рапорт може бути розглянутий у встановленому порядку (до 14 днів відповідно до пункту 9 розділу III Наказу МОУ № 531).

В судові засіданні, призначені судом на 27.01.2026 та 25.02.2026, представники сторін не з`явилися. За таких обставин, суд розглянув справі відповідно до вимог ч.9 ст.205 КАС України в порядку письмового провадження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 18.03.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення зенітно-артилерійського взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_2 батальйону морської піхоти.

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , з якою у позивача є троє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

07.08.2025 ОСОБА_1 самовільно залишив місце розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 .

Командування військової частини НОМЕР_1 провело за вказаним фактом службове розслідування та звернулося з відповідним звернення до правоохоронних органів.

20.09.2026 Територіальним управління ДБР у м. Краматорськ за вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження №0034704 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України.

22.10.2025 ОСОБА_1 склав рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення його з військової служби з підстав, передбачених п.п «г» п.3 ч.5 п.3 ч.12 ст.26 Закону України, оскільки на його утриманні перебувають 3 неповнолітніх дітей.

До рапорту ОСОБА_1 долучив: свідоцтво про шлюб, копію паспорту, копію коду рнокпп, витяг з місяця реєстрації дружини; копії свідоцтв про народження на кожну дитину.

Зазначений рапорт ОСОБА_1 був направлений на адресу військової частини разом з адвокатським запитом представника позивача.

11.11.2025 командування військової частини НОМЕР_1 повідомило представника позивача, про те, що 07.08.2025 він самовільно залишив військову частину.

Рішення про суті рапорту ОСОБА_1 військовою частиною не прийнято.

Відповідно до ч.12 ст.26 Закону України ««Про військовий обов`язок і військову службу»» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Позивачем надано до справи свідоцтва про народження трьох дітей, 2017 р.н., 2019 р.н. та 2025 р.н., в яких він зазначений як батько дитини. Разом з тим, по цій справі питання наявності у позивача підстав для звільнення з військової служби не є ключовим питанням, оскільки відповідач не заперечує наявність цих підстав. У цьому випадку, відповідач взагалі не розглянув по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби з тих підстав, що він поданий не по команді, а через адвоката, а крім того, оскільки позивач самовільно залишив служби.

Відповідно Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 зазначено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (п.6). Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим (п.7).

Згідно з п. 12 розділу І Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано п. 225 Положення.

Так, в п.п. 2 п. 225 зазначено, що під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону №2232-ХІІ: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п.229 Положення за наявності підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовець може бути звільнений з військової служби під час досудового розслідування або судового провадження, якщо до нього не застосовано заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді затримання особи або запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту чи тримання під вартою, з одночасним повідомленням про звільнення відповідних органів досудового розслідування чи суду.

В п. 233 Положення передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з п.260 Положення під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Таким чином, для вирішення питання про звільнення військовослужбовець повинен подати рапорт командуванню, а командування повинно його розглянути по суті: задовольнити чи відмовити у задоволенні. Разом з тим військової частиною не було взагалі розглянутий рапорт ОСОБА_1 , жодне з рішень, передбачених Положенням, про задоволення рапорту чи його відмову, відповідачем не прийнято.

Відповідно до розділу І. Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який затверджений наказом Міністерства оборони України № 531 від 06.08.2024, з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).

Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.

Відповідно до розділу ІІ. Порядку, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації. Усні рапорти розглядаються негайно, але не пізніше ніж у строки, для розгляду рапортів у паперовій формі, визначені пунктом 9 розділу III цього Порядку.

Відповідно до п.9 Порядку розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Таким чином, оскільки у рапорті позивача не ставиться питання про щодо дотримання військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин, строк його складає 14 днів.

Щодо тієї обставини, що рапорт був поданий не по команді, а через представника (адвоката) суд звертає увагу, що відповідно до абзацу 3 п.8 Порядку, у разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.

Тобто, Порядок прямо передбачає можливість подання рапорту шляхом направлення поштою.

За таких обставин, відповідач не має права ухилятися від розгляду рапорту по суті на тій підставі, що він направлений не по команді.

Суд констатує, що питання про звільнення позивача належить до компетенції безпосередньо командира військової частини НОМЕР_1 , а не будь якої іншої військової посадової особи.

При цьому, відповідно до п.8 Розділу ІІІ. Порядку, прямо передбачено право військовослужбовця на подання рапортів засобами поштового зв`язку. У цьому випадку, подання рапорту через поштою, через адвоката-представника, цілком відповідає вимогам Порядку.

Підпункт 3 п.7 Розділу ІІІ. Порядку, чітко забороняє попереднього погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень.

Факт отримання зазначеного рапорту від представника позивача військова частина підтвердила у своєму відзиві.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач отримав рапорт позивача поданий засобами поштового зв`язку, але не прийняв жодного рішення, не задовольнив це рапорт, та не відмовив в його задоволенні.

Щодо посилання військової частини на факт скоєння позивача кримінального правопорушення самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, та як наслідок призупиненні військової служби, то з цього приводу суд хоче наголосити наступне.

10.05.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо порядку проходження військової служби окремими категоріями військовослужбовців під час дії воєнного стану», яким ст.24 доповнено реченням: під час дії воєнного стану військова служба для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби чи дезертирували, не призупиняється. Таким чином, оскільки факт самовільного залишення військової частини мало місце після 10.05.2025 таке внесення не впливає на призупинення військової служби позивача, суд приходить до висновку, що у військової частини не було підстав для ухилення від розгляду його рапорту про звільнення по суті.

Оскільки військова служба ОСОБА_1 не призупинена, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана розглянути його рапорт про звільнення та прийняти відповідно обґрунтоване рішення. Вказане свідчить, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_6 про звільнення його з військової служби. Разом з тим, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідним задовольнити позов в цій частині частково, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути цей рапорт позивача та прийняті рішення по його суті. При цьому, суд не надає оцінку наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки без попереднього розгляду цього питання командуванням військової частини, суд позбавлений можливості висловлюватися з цього приводу.

В задоволенні позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 прийняти саме рішення про звільнення позивача, суд вважає необхідно відмовити.

Позов задовольнити частково.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 257-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_4 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у розгляді рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) про звільнення з військової служби із лав ЗСУ у запас через сімейні обставини на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", як військовослужбовця, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років, та прийняти рішення по суті.

4. В задоволенні позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 у запас через сімейні обставини, відмовити.

5. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 04.03.2026