Справа № 160/23300/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
за участі секретаря судового засідання: Беседи Г.Р.,
представника позивача: Козаренко С.В.,
представника відповідача: Блохіна О.С.,
27.08.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП в частині застосування до поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0114094) дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу №30 о/с від 10.01.2022 року в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0114094) поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції, з 10 січня 2022 року;
- поновити ОСОБА_1 (0114094) на службі в поліції на посаді старшого сержанта поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.01.2022 року по 23.08.2024 року (956 календарних днів) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, в якій позивач просив суд поновити пропущений строк, посилаючись на те, що з оскаржуваними наказами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу від 10.01.2022 №30о/с та від 05.01.2022 №14к він ознайомлений не був і їх копії отримав лише після запиту адвоката поштою 13.08.2024, що підтверджується копією поштового конверту, в якому копії цих наказів надійшли представнику позивача, тож, до лише 13.08.2024 позивач був ознайомлений з цими наказами, після чого звернувся до суду з цим позовом.
При цьому, розглядаючи подану позивачем заяву про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд в ухвалі від 09.09.2024 року дійшов висновку, що позивачем такий строк фактично пропущено не було, виходячи з того, що докази ознайомлення ОСОБА_1 з вищеозначеними оскаржуваними наказами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року під підпис (відповідна відмітка про це на вказаних наказах або окрема розписка про ознайомлення з ними тощо) в матеріалах позовної заяви відсутні, натомість, у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивач стверджує, що зі спірними наказами його не ознайомлювали взагалі і про їх існування він довідався лише 13.08.2024р. з відповіді відповідача на адвокатський запит представника позивача, отже, слід вважати, що зі спірними наказами він був ознайомлений саме 13.08.2024р., отже, оскільки доказів більш раннього ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами матеріали позовної заяви не містять, то, з урахуванням приписів ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, та ст.120 КАС України, останнім днем звернення до суду з позовом про оскарження наказів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року є 28.08.2024 року. Разом з цим, з позовною заявою у цій справі ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.08.2024 року, що підтверджується відміткою на конверті, в якому ця позовна заява надійшла до суду. За таких обставин, у суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом у цій справі.
При цьому, для остаточного з`ясування вищевказаних обставин, ухвалою суду від 09.09.2024 року витребувано у відповідача відповідні докази, а саме: докази щодо дати ознайомлення позивача з наказами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року, після надання яких і слід вирішити питання про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, бо за відсутності доказів, які б вказували, що таке ознайомлення відбулося до 13.08.2024р., підстави вважати, що такий строк було пропущено, відсутні.
Також вказаною ухвалою суду від 09.09.2024р. клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області: належним чином завірену копію висновку службового розслідування щодо ОСОБА_1 ; довідку про середньомісячний та середньоденний заробіток ОСОБА_1 із зазначенням відомостей про розмір його грошового забезпечення за два останні повні місяці роботи; належним чином завірені копії матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_1 , за результатами якого було видано накази Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року; докази щодо дати ознайомлення ОСОБА_1 з наказами Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року; у задоволенні іншої частини клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.
10.10.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить у задоволенні позову відмовити. Також до відзиву було додано копії матеріалів службового розслідування та витребувані судом докази.
18.10.2024 року представником відповідача подано до суду клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та на займаній посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, через пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що листами Криворізького РУП ГУНП від 13.01.2022 №45/7-161, від 18.01.2022 №45/7-215, від 21.06.2022 №45/7-1155, від 12.07.2022 №45/7-1334 ОСОБА_1 було повідомлено про його звільнення відповідно до наказу ГУНП від 10.01.2022 №30, в тому числі і шляхом надіслання листа від 12.07.2022 №45/7-1334 на особистий номер позивача НОМЕР_2 через мессенджер «Viber», про що складено відповідний акт, при цьому з 05.01.2022 по теперішній час ОСОБА_1 на службу не виходив, обов`язки поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції не виконував, не отримував грошового забезпечення, а відтак, враховуючи що позивач до цього тривалий строк проходив службу в правоохоронних органах, зазначені вище обставини очевидно вказують на усвідомлення позивачем факту його звільнення.
08.01.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких зазначалося, що позивач жодних наказів до моменту коли отримано було відповідь на адвокатський запит (до 13.08.2024 року ) не отримував. Лише з 13.08.2024 року він зміг визначитись із фактичними підставами для подання позову і належними доказами, в порядку п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України. На копії поштового конверту міститься штемпель поштового відділення про дату відправки відповідачем листа - 29.07.2024 року, нажаль Відповідач направив такий лист простим листом, який не передбачає відстеження дати отримання такого. Отже, лише 13.08.2024 року позивач отримав копії Наказу по особовому складу №30 о/с від 10.01.2022 року та Наказу ГУНП від 05 січня 2022 р. №14к, ознайомився з ними і одразу звернувся до суду, при цьому приписи ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, пов`язують початок перебігу строку на оскарження застосованого дисциплінарного стягнення саме з моментом ознайомлення такого поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а не з моментом його направлення чи видання такого наказу.
Також 08.01.2025 року до суду надійшла заява представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Наступне підготовче судове засідання призначено на 11.02.2025 року об 11:30 год.
11.02.2025 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження у справі у зв`язку із тим, що ним не отримано відзив на позовну заяву ані засобами поштового зв`язку, ані в електронному вигляді.
18.02.2025 року до суду надійшло клопотання позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив.
26.02.2025 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог та відповідь на відзив.
Представник позивача у підготовчому судовому засіданні 04.03.2025 року просила відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та задовольнити подану позивачем разом із позовною заявою заяву про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, з урахуванням поданих 08.01.2025 року письмових пояснень. Також представник позивача зазначала, що нова заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом подаватися не буде. Крім цього, представник позивача просила врахувати суд, що позивач з 04.11.2022 року був відсторонений від виконання службових обов`язків, тому на роботу не виходив, бо вважав, що він саме відсторонений від виконання службових обов`язків, а не звільнений зі служби.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст норм процесуального права, що регулюють питання строків звернення до суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, з огляду на таке.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При цьому ч.3 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, частина 2 статті 122 КАС України є загальною нормою, яка визначає строк звернення до суду і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частина 5 статті 122 КАС України є спеціальною нормою у розв`язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в частині другій статті 122 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.
Водночас, частина 5 статті 122 КАС України є загальною нормою у розв`язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.
Так, згідно з ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, встановлено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відтак, ч.4 ст.31 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, як спеціальною нормою, встановлено п`ятнадцятиденний строк оскарження поліцейськими застосованих до них дисциплінарних стягнень, який відраховується з дня ознайомлення поліцейського з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Суд зауважує, що у випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут.
При наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.
У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.
Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29.01.2019 у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).
У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.
Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.
Тобто у контексті цьому судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут НП України, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.02.2023р. у справі №120/7567/22.
Згідно із статтею 13 Дисциплінарного статуту НП України до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Законодавцем внесено зміни до Дисциплінарного статуту НП України в період дії воєнного стану, зокрема, абзацом 1 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тобто цим пунктом охоплено такі види дисциплінарних стягнень, як зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну службову відповідність.
Абзацом 2 частини четвертої статті 31 Дисциплінарного статуту НП України визначено, що у разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.
Суд зазначає, що такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби мають бути реалізовані шляхом видання наказу по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення, як це передбачено частиною третьою статті 22 Дисциплінарного статуту НП України.
Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 з листопада 2003 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з листопада 2015 року - в органах Національної поліції України, в тому числі з травня 2021 року на посаді поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління, маючи спеціальне звання сержанта поліції.
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських ГУНП, зокрема, до поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького РУП ГУНП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.
Згідно з наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по особовому складу №30 о/с від 10.01.2022 року старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0114094) поліцейського відділу реагування патрульної поліції Криворізького районного управління поліції, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту НП України, звільнено з 10 січня 2022 року.
Листами Криворізького РУП ГУНП від 13.01.2022 №45/7-161, від 18.01.2022 №45/7-215, від 21.06.2022 №45/7-1155, від 12.07.2022 №45/7-1334 ОСОБА_1 було повідомлено про його звільнення відповідно до наказу ГУНП від 10.01.2022 №30, в тому числі і шляхом надіслання листа від 12.07.2022 №45/7-1334 на особистий номер позивача НОМЕР_2 через мессенджер «Viber», про що складено відповідний Акт про перегляд листування у мессенджері «Viber» ОСОБА_1 щодо прибуття до Криворізького РУП ГУНП для ознайомлення з документами про звільнення та отримання трудової книжки від 12.07.2022 року.
З позовною заявою про оскарження вищевказаних наказів Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №14к від 05.01.2022 року та №30 о/с від 10.01.2022 року, поновлення на службі та на займаній посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 24.08.2024 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому ця позовна заява надійшла до суду.
Позивач був обізнаний про проведення відносно нього службового розслідування, від дачі пояснень відмовився на підставі ст.63 Конституції України (т.1 а.с.144).
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №2270 о/с від 04.11.2021 року, зокрема, старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування відсторонено з 04.11.2021 року від виконання службових обов`язків за посадою поліцейського ВРПП Криворізького РУП ГУНП.
Судом також встановлено, що 15.11.2021 року рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська старшому сержанту поліції ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 03.01.2022 року.
При цьому, як пояснив представник позивача у підготовчому судовому засіданні, під варту позивача у зв`язку із вищевказаним кримінальним провадженням взято не було.
Таким чином, з 04.01.2022 року позивач вже не перебував під цілодобовим домашнім арештом.
Відтак, з 04.01.2022 року повинен був перебувати на робочому місці.
При цьому суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що оскільки позивач з 04.11.2021 року був відсторонений від виконання службових обов`язків за посадою поліцейського ВРПП Криворізького РУП ГУНП, він не повинен був з`являтися на робочому місці і обґрунтовано вважав до 13.08.2024 року (до моменту, коли було отримано відповідь на адвокатський запит представника позивача разом із копіями оскаржуваних наказів), що його просто відсторонено від виконання службових обов`язків, а не звільнено, з огляду на таке.
Так, ч.8 ст.17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, встановлено, що під час відсторонення від виконання службових обов`язків (посади) поліцейський зобов`язаний перебувати на робочому місці, визначеному керівником, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та сприяти проведенню службового розслідування.
Відтак, вказаною нормою Дисциплінарного статуту Національної поліції України прямо встановлено обов`язок поліцейського, якого відсторонено від виконання службових обов`язків (посади), під час такого відсторонення перебувати на робочому місці, тож позивач не повинен був переплутати відсторонення зі звільненням, після якого перебування на робочому місці виключається.
При цьому суд погоджується з доводами відповідача відносно того, що ОСОБА_1 , як поліцейський, який тривалий час (з 2003 року) працював спочатку в ОВС України, а потім в органах НП України, до того ж, відповідно до інформації з послужного списку (спецжетон №0114094), навчався у Донецькому юридичному інституті МВС України та здобув спеціальність «Правознавство», тобто є юридично обізнаною особою, не виходячи з 05.01.2022 року по 24.08.2024 року (дата звернення до суду з цим позовом), тобто понад два з половиною роки, на службу та не виконуючи протягом цього тривалого часу обов`язки поліцейського і не отримуючи за весь цей час грошового забезпечення, безпосередньо міг та повинен був усвідомлювати факт його звільнення зі служби та займаної посади.
Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).
Надаючи оцінку наведеним позивачем доводам на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, в тому числі відносно неотримання позивачем копій оскаржуваних наказів про звільнення, суд зазначає, що, на переконання суду, особа, яку звільнено, може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від роботодавця листа, в якому повідомлено про таке звільнення, а також про необхідність з`явитися у зв`язку із цим на місце роботи для ознайомлення з відповідними наказами та отримання трудової книжки (у розглядуваному випадку, як вказано вище, позивачу надіслано відповідні листи Криворізького РУП ГУНП від 13.01.2022 №45/7-161, від 18.01.2022 №45/7-215, від 21.06.2022 №45/7-1155, від 12.07.2022 №45/7-1334, в тому числі і шляхом надіслання листа від 12.07.2022 №45/7-1334 на особистий номер позивача НОМЕР_2 через мессенджер «Viber», про що складено відповідний Акт про перегляд листування у мессенджері «Viber» ОСОБА_1 щодо прибуття до Криворізького РУП ГУНП для ознайомлення з документами про звільнення та отримання трудової книжки від 12.07.2022 року), і подальше тривале нез`явлення такої звільненої особи для ознайомлення з документами про звільнення може свідчити виключно про власну триваючу пасивну поведінку такої особи щодо з`ясування дійсних обставин її звільнення, що, в свою чергу, не може свідчити про поважність причин пропуску строку звернення до суду з відповідним позовом.
Суд наголошує на необґрунтованості доводів позивача відносно того, що він не міг бути обізнаний про порушення його права оскаржуваними наказами про звільнення, бо встановлені судом обставини щодо тривалого невиходу позивача на роботу з 05.01.2022 року по 24.08.2024 року, тобто більше ніж протягом двох з половиною років, не виконання ним протягом цього тривалого часу обов`язків поліцейського і не отримання ним за весь цей час грошового забезпечення, при наявності у позивача необхідних юридичних знань, з огляду на отриману ним освіту, у поєднанні із тим, що позивач був обізнаний про проведене відносно нього службове розслідування, висновки якого в подальшому і слугували підставою для звільнення позивача, безпосередньо свідчать про неможливість незнання позивачем того, що його звільнено зі служби та займаної посади, бо позивач, за наведених вище обставин, міг та повинен був усвідомлювати цей факт.
Водночас, слід зазначити, що законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.
Крім того, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Частиною 1 статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.
У заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено жодних поважних підстав, які б об`єктивно перешкоджали позивачеві своєчасно з`ясувати, що його права порушені і, відповідно, звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк, з огляду на що суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Натомість, відповідачем наголошено на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом у поданому ним клопотанні про залишення позову без розгляду та надано відповідні доказ на підтвердження своєї позиції, відтак, вказане клопотання відповідача підлягає задоволенню.
Таким чином, викладений в ухвалі суду про відкриття провадження у цій справі висновок суду про дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду був передчасним.
Відповідно до ч.4 ст.123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
За наведених обставин у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.4 ст.123 та п.8 ч.1 ст.240 КАС України.
Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі та на займаній посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова