Справа № 440/6592/25
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. ПолтаваСправа № 440/6592/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, як доньці полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду як доньці полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 починаючи з 01.02.2025.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (далі також відповідач, ВЧ НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.05.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 замінено відповідача у справі з військової частини НОМЕР_2 на військову частину НОМЕР_1 (далі також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), розгляд справи розпочато спочатку.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що вона, ОСОБА_1 , є донькою військовослужбовця Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , який перебуває у полоні. Позивач, звернувшись до Військової частини НОМЕР_2 зі заявою про нарахування грошових коштів за безвісти зниклого батька ОСОБА_2 , військовослужбовця В/Ч НОМЕР_2 , отримала відмову, вмотивовану тим, що необхідно надати документи про призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітньої доньки. Проте, позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача, так як відмова у нарахуванні грошових коштів суперечить нормам чинного законодавства України, і вимоги щодо надання документів про призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітньої доньки є необґрунтованими.

27.05.2025 до суду надійшов відзив ВЧ НОМЕР_2 на позовну заяву, у якій цей відповідач просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ВЧ НОМЕР_2 зазначав, що згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти" (надалі - Порядок), а саме пунктом 3 Порядку, передбачено, що до заяви про виплату грошового забезпечення (далі - заява про виплату) додаються такі документи: копія документа, що підтверджує призначення військовослужбовця опікуном, піклувальником повнолітніх дітей, рідних братів (сестер) чи їх усиновлення, - для виплати грошового забезпечення повнолітнім дітям військовослужбовців, їх рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

Оскільки копію документа, про те, що ОСОБА_2 є її законним представником, позивачем надано не було, то у відповідності до вищевказаних вимог Порядку та пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якими врегульовано питання виплат грошового забезпечення близьким родичам військовослужбовців ЗСУ, які перебувають у полоні або зникли безвісті - ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні цих виплат.

Представник ВЧ НОМЕР_2 зауважував, що позов містить в собі дослівне відтворення різних норм законодавства та висновки позивача про протиріччя норм законодавства між собою, їх невідповідність та некоректність, що не відповідає дійсності, оскільки приведені норми законодавства якими врегульовано підстави та порядок здійснення виплат, що є предметом судового розгляду - є цілком зрозумілими, узгоджуються між собою та не допускають подвійного тлумачення.

Другий відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , також проти задоволення позову заперечував.

19.01.2026 до суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 , в якому представник відповідача звернув увагу суду, що з 01.02.2025 набрали чинності зміни, внесені до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", згідно якого отримали право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця, його близькі родичі другого ступеня черговості. А саме: - у разі відсутності особистого розпорядження військовослужбовця та осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону, грошове забезпечення виплачується його повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець, таким особам виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 (двадцять) відсотків грошового забезпечення, після здійснення встановлених законом відрахувань.

З наведеної норми законодавства виникає, що для здійснення виплат приведеній категорії осіб, як то повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), необхідно документальне підтвердження трьох обов`язкових критеріїв, за наявності яких виникає право на отримання виплат грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває у полоні. До заяви потрібно надати документи щодо відсутності осіб першої черги, підтвердження родинних зв`язків та документи про встановлення в порядку, визначеному Цивільним кодексом України, юридичного факту, що військовослужбовець, що перебуває у полоні, був законним представником своєї повнолітньої дитини, рідного брата (сестри).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач є дочкою військовослужбовця ОСОБА_2 /а.с. 12/.

Сповіщенням №83 від 16.08.2022 ВЧ НОМЕР_2 повідомлено позивача про те, що її батько військовослужбовець старшина ОСОБА_2 , командир 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї, 30.06.2022 зник безвісти під час бойових дій в районі н.п. Клинове Донецької області. Згідно наданої інформації Міжнародним комітетом Червоного Хреста, обліковується як військовополонений. /а.с. 13/.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 до ВЧ НОМЕР_2 надійшли лист від 05.02.2025 за вих. № 1739/10/714 з повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян стосовно військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 старшини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, та лист від 15.03.2025 за вих. № 1739/10/712 з доданою заявою позивача від 06.03.2025 про здійснення їй виплат грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 , який обліковується як такий, що перебуває у полоні збройних сил рф. Також до заяви було додано копію паспорту, свідоцтва про народження, картки платника податків позивача, довідку за реквізитами ПриватБанку з відомостями про рахунок ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади з відомостями про адресу проживання позивача.

ВЧ НОМЕР_2 було надано відповідь від 10.04.2025 за вих. №2108/374, яку було спрямовано засобами системи електронного документообігу (СЕДО) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , для інформування позивача, про те, що їй відмовлено у здійсненні виплат грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 , який перебуває у полоні, враховуючи, що згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на виплату грошового забезпечення зниклого безвісті військовослужбовця, мають право його близькі родичі другого ступеня черговості, у разі відсутності особистого розпорядження військовослужбовця та осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 6 статті 9 Закону, і в цьому випадку, грошове забезпечення може виплачуватися його повнолітнім дітям, виключно за умови, що військовослужбовець є їх законним представником /а.с. 14/.

Вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається із Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини шостої статті 9 Закону №2011-ХІІ за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: - дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Законом України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» зазначену правову норму викладено в наступній редакції:

"За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення.

Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках (далі - особисте розпорядження на випадок полону).

Порядок підтвердження справжності підпису військовослужбовця на особистому розпорядженні на випадок полону, оформлення та зберігання такого розпорядження та його скасування здійснюються у порядку, передбаченому пунктом 4 статті 16 цього Закону.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань.

Виплата грошового забезпечення особі (особам), визначеній (визначеним) в особистому розпорядженні на випадок полону, та особам, передбаченим цим пунктом, здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців у нейтральних державах або зникнення безвісти, їх звільнення з полону або визнання судом безвісно відсутніми чи оголошення судом померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини.

Грошове забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок та умови перерахунку розміру грошового забезпечення таких військовослужбовців встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзацах четвертому - п`ятому цього пункту, належні та не виплачені військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками, а також інтернованим у нейтральних державах або зниклим безвісти, суми грошового забезпечення після оголошення їх судом померлими включаються до складу спадщини.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення."

Зазначені зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №3995-ІХ від 08.10.2024 введені в дію 01 лютого 2025 року.

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 розділу ХХХ Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, зокрема безвісно відсутніми (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 №884 (далі - Порядок №884).

Цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Пунктом 3 Порядку № 884 передбачено, що за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 884 виплата грошового забезпечення здійснюється:

особам, визначеним в особистому розпорядженні на випадок полону, відповідно до зазначеного розміру частки у відсотках після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності в особистому розпорядженні на випадок полону стовідсоткового розподілу грошового забезпечення нерозподілена частка грошового забезпечення зберігається за військовослужбовцями;

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону - рівними частками в загальній сумі 50 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань) - дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовців аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені);

у разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці третьому цього пункту, - рівними частками, в загальній сумі 20 відсотків грошового забезпечення (після здійснення встановлених законом відрахувань), - повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законними представниками яких є військовослужбовці.

У разі неподання визначеними особами заяв про виплату належного не виплаченого грошового забезпечення визначеним особам та військовослужбовцям: виплачується військовослужбовцям з дня звільнення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, інтернованих у нейтральних державах; включається до складу спадщини з дати складення актового запису про смерть.

Висновки щодо правозастосування

Аналізуючи вищезазначені норми пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, які були чинні на дату визнання батька позивача зниклим безвісти, суд дійшов висновку, що у позивача, як повнолітньої доньки військовослужбовця, який перебуває у полоні, було наявне право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває у полоні.

Проте, враховуючи зміни до пункту шостого статті 9 Закону №2011-ХІІ, внесені Законом №3995-ІХ від 08.10.2024, обов`язковою умовою для виплати грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває у полоні, зокрема повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), є умова, що такий військовослужбовець є їх законним представником.

Тобто, пряме читання норми закону призводить до висновку, що сам по собі факт родинних зв`язків не надає права таким родичам на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

В той же час, з матеріалів справи слідує, що позивачем ОСОБА_1 під час звернення до Військової частини НОМЕР_2 зі заявою про виплату грошового забезпечення належного ОСОБА_2 , який перебуває у полоні - не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що військовослужбовець, який перебуває у полоні, призначений опікуном або піклувальником позивача, тобто має статус законного представника.

При цьому, Закон України "Про внесення зміни до пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх" №3995-ІХ від 08.10.2024 не визнано неконституційним у встановленому законом порядку, не скасовано, він є чинним, а отже, обов`язковим до виконання на всій території України.

Вищезазначений закон було прийнятий на виконання Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і його метою є удосконалення норми та порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей, з урахуванням численних запитів від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, народних депутатів України, командирів військових частин та особисто від членів сімей військовослужбовців.

Проект Закону розроблено на виконання доручення Віце-прем`єр міністра України - Міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 13.10.2023 №8785/8/1-23, оскільки норма щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих в нейтральних державах або безвісно відсутніх, членам їх сімей була неефективною, зокрема у визначеному колі членів сімей та чинного порядку черговості отримання ними грошового забезпечення.

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки у матеріалах адміністративної справи відсутні докази призначення військовослужбовця ОСОБА_2 , який перебуває у полоні, опікуном або піклувальником позивача, суд дійшов висновку, що позивач з 01.02.2025 не має права на отримання грошового забезпечення за зниклого безвісти свого батька-військовослужбовця.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а отже, протиправних дій відповідача щодо виплати грошового забезпечення військовослужбовця, який перебуває у полоні, суд не встановив.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина друга статті 77 КАС України).

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков