Справа № 420/29502/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

04 березня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Подобіній О.М.

за участю

представника відповідача Локовея М. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення або зміну способу виконання рішення суду по справі №420/29502/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №420/29502/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 06.04.2020 року по 08.12.2022 року, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премію за період з 06.04.2020 року по 08.12.2022 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

18.02.2026 до суду від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла заява (вх. №17792/26), в якій просить змінити спосіб виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №420/29502/24 шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 невиплачену заборгованість по грошовому забезпеченню в сумі 176 027,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначив, що на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у Головного державного виконавця Тараш Ірини Анатоліївни знаходиться виконавче провадження АСВП № 79183753 з примусового виконання виконавчого листа № 420/29502/24, виданого 09.12.2024 Одеським окружним адміністративним судом. На вимогу виконавця Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про те, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі 420/29502/24 начальником фінансово-економічної служби - головним бухгалтером Військової частини НОМЕР_1 , 07.08.2025, 08.09.2025, 07.10.2025, 08.11.2025, 08.12.2025, 08.01.2026 подано на ім`я начальника забезпечувального фінансового органу (відповідального за бюджетну програму) Розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А1275. Відповідно до даного розрахунку замовлено нараховані кошти з державного бюджету у розмірі 176 027,00 грн на виконання рішення по справі 420/29502/24 Одеського окружного адміністративного суду для виплати ОСОБА_1 грошових коштів. Грошові кошти на рахунок Військової частини НОМЕР_1 не надійшли.

Ухвалою суду від 20.02.2026 постановлено прийняти заяву державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вх. №17792/26 від 18.02.2026) про встановлення або зміну способу виконання рішення суду до розгляду у судовому засіданні; призначити судове засідання з розгляду заяви на 04 березня 2026 року об 14 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №23 (2-й поверх).

25.02.2026 від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення (вх. №ЕС/3270/26), в яких просить задовольнити заяву державного виконавця зазначивши, що військова частина НОМЕР_1 вже тривалий час не виконує рішення суду.

26.02.2026 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява (вх. №ЕС/2080/26), в якій просить забезпечити проведення судового засідання з розгляду заяви державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення або зміну способу виконання рішення суду по справі №420/29502/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити певні дії, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

27.02.2026 від державного виконавця Тараш І.А. надійшла заява (вх. №ЕС/21460/26) про розгляд заяви без її участі.

Ухвалою суду від 02.03.2026 постановлено допустити представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Локовей Миколи Думитровича до участі у засіданні, призначеному на 04 березня 2026 року об 14 год. 00 хв. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

У судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 Локовей М.Д., заперечував проти задоволення заяви.

У вказаний час державний виконавець та позивач в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 378 КАС України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцяти денний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляд.

Вирішуючи заяву позивача про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 420/29502/24, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 420/29502/24 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премію за період з 06.04.2020 року по 08.12.2022 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення набрало законної сили, після перегляду П`ятим апеляційним адміністративним судом 13.05.2025.

19.06.2025 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листа.

24.09.2025 Головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тараш І.А., розглянуто заява про примусове виконання: виконавчий лист № 420/29502/24 виданий 19.12.2024. Одеським окружним адміністративним судом за результатами якого постановлено відкрити виконавче провадження №79183753. Пунктом 2 повідомлено боржника про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Державним виконавцем Тараш І.А. направлено до військової частини НОМЕР_1 вимогу виконавця про перерахування та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премію за період з 06.04.2020 року по 08.12.2022 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

23.10.2025 Головним державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Тараш І.А., при примусовому виконанні №79183753: виконавчого листа №420/29502/24 виданого 09.12.2024 Одеським окружним адміністративним судом, постановлено за невиконання зобов`язання Військовою частиною НОМЕР_1 накласти штраф у розмірі 5100,00 грн.

Військовою частиною № НОМЕР_4 надано пояснення щодо виконання рішення суду, в яких зазначили, що у відповідності до розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 начальником фінансово-економічної служби головним бухгалтером військової частини НОМЕР_1 , було підготовлено па подано на ім`я Начальника забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) Розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішення судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А1275.

Відповідно до даного Розрахунку, було замовлено кошти з державного бюджету на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року по справі №420/29502/24 для виплати ОСОБА_1 грошових коштів.

07 серпня 2025 року, 08 вересня 2025 року, 07 жовтня 2025 року, 08 листопада 2025 року, 08 грудня 2025 та 08 січня 2026 року було підготовлено па подано на ім`я Начальника забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну програму) Розрахунок потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішення судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення А1275.

06 листопада 2024 року на Адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №220/13/9088 від 04.11.2024 року, відповідно до якого у Міністерства оборони України відсутні кошти для фінансування видатків по КЕВ 2800 «Інші поточні видатки» та яким доручено особам уповноваженими діяти від імені юридичної особи (самопредставництво) або уповноваженим представникам, при поданні позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг по судових справах, подавати до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору, з посиланням на дане роз`яснення.

Тобто, на підставі вище викладеного, повідомляємо що військовою частиною НОМЕР_1 вжиті усі заходи щодо виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року.

Військова частина здійснить виплату на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2025 року на користь ОСОБА_1 при отриманні відповідних коштів.

Отже, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 у справі №420/29502/24, на даний час відповідачем не виконано в повному обсязі та позивачу не виплачено перераховану суму грошового забезпечення за період з 06.04.2020 по 08.12.2022.

Вирішуючи заяву позивача про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 420/29502/24, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.129-1 Конституції України, а також ст.ст. 14 та 370 КАС України.

Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Вищенаведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі № 420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі № 611/26/17, від 07.02.2022 у справі № 200/3958/19-а, від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18 та від 01.05.2023 у справі № 520/926/21.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 1404-VІІІ від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі Закон України № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 6 Закону України № 1404-VIII встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закон України № 1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з державних органів регулюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, звернення до суду є обов`язком державного виконавця у зазначеній категорії справ та такий обов`язок виникає через два місяці з дня відкриття виконавчого провадження за умови, що рішення суду не виконане, а стягувач не чинить перешкоди провадженню виконавчих дій.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Неможливість виконання рішень зобов`язального характеру, боржником за яким є державний орган, відповідно до встановленого Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» порядку безспірного списання відповідних коштів із рахунків такого державного органу фактично призводить до неможливості їх виконання в цілому. Така обставина є підставою для зміни способу і порядку виконання судового рішення.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального законодавства, викладений в постанові Верховного Суду у справі № 420/6671/18 від 24.07.2023.

Так, у постанові від 24.12.2014 у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 у справі № 456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі № 130/2176/17, від 11.11.2020 у справі № 817/628/15 та від 17.02.2021 у справі № 295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті».

Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а.

Суд зазначає, що рішенням суду боржника зобов`язано перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення), грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, премію за період з 06.04.2020 року по 08.12.2022 року, з розрахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється виплачувати позивачу вказаних сум, проте виплата таких коштів здійснюється за рахунок відповідних надходжень з Державного бюджету України на фінансування вказаних видатків.

Відповідачем надано до суд розрахунок потреби в коштах на виплату перерахованого грошового забезпечення, до яких включено потребу у виплаті ОСОБА_1 заборгованості на виконання рішення суду у сумі 176027,00 грн.

Наведене свідчить про вчинення відповідачем активних дій для виконання судового рішення в частині забезпечення фінансування, однак внаслідок відсутності бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень судове рішення в частині виплати заборгованості залишається невиконаним.

Відповідачем вчинено дії з метою замовлення коштів із Державного бюджету України для виплати позивачу на виконання зазначеного вище судового рішення і при надходженні цих коштів вони будуть виплачені позивачу.

Водночас, заявником та позивачем не надано доказів, які б вказували на ускладнення або неможливість виконання судового рішення.

При цьому суд зазначає, що судове рішення у цій справі стосується виплати позивачу, як військовослужбовцю не отриманого грошового забезпечення у період проходження служби, яке (грошове забезпечення) не є пенсійною або соціальною виплатою, тому положення ч.3 ст. 378 КАС України не застосовуються до даних правовідносин.

Аналогічні висновки наведені у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2025 у справі № 420/25766/23, від 02.12.2025 у справі № 420/12738/24.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Також суд звертає увагу, що КАС України передбачені додаткові процесуальні механізми, які спрямовані на гарантування реалізації положень статті 129-1 Конституції України, згідно з якими судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у порядку статей 382, 383 КАС України.

Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.

Враховуючи вище викладене, заява державного виконавця про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення не підлягає до задоволення.

За правилами частини восьмої статті 378 КАС України, ухвалу суду за результатами розгляду питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Керуючись ст.ст. 294, 295, 297, 378 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (вх. №17792/26 від 18.02.2026) про зміну способу і порядку виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2024 по справі № 420/29502/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА