Справа № 620/8619/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8619/25 Суддя (судді) першої інстанції: Наталія БАРГАМІНА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить:

- визнати неправомірною відмову Головного управління ДПС у Чернігівській області, що викладена в відповіді від 17.01.2025 року за №420/6/25-01-24-10-13, в задоволенні звернення ОСОБА_1 від 06.01.2025 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Чернігівській області задовольнити звернення ОСОБА_1 від 06.01.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не зазначено конкретної норми права, яка покладає на позивача вчинення саме такого порядку дій, який викладено у відповіді відповідача від 17.01.2025 року за №420/6/25-01-24-10-13, для того, щоб бути звільненим від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано неправомірною відмову Головного управління ДПС у Чернігівській області, що викладена в відповіді від 17.01.2025 за №420/6/25-01-24-10-13, в задоволенні звернення ОСОБА_1 від 06.01.2025. Зобов`язано Головне управління ДПС у Чернігівській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 06.01.2025. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою.

Апелянт покликається на те, що судом неповністю досліджено обставини у справі; невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме: п. 295.1 та п. 295.2 ст. 295 ПК України, 242 КАС України.

Відповідач вказує на те, що головною особливістю для листа-повідомлення про відпустку платника податків є дата його направлення до ДПС; очевидно, що направляти його потрібно до початку відпустки, хоча ПКУ не встановлює особливого терміну для повідомлення; варто подати лист до 20 числа, щоб уникнути нарахування податку за наступний місяць, оскільки єдиний податок платиться авансовими внесками до 20 числа (джерело: https://7eminar.ua/news/2769-yak-fopu-skoristatisya-pravom-na-vidpustku-likarnyanii). З метою уникнення порушення терміну щодо сплати авансових платежів необхідно подавати до контролюючого органу заяву щодо періоду щорічної відпустки до початку відпустки (роз`яснення «Загальнодоступний інформаційно-довідковий ресурс» ДПС України). Станом на дату подання заяви про надання щорічної відпустки від 06.01.2025 ФОП ОСОБА_1 було виключено з реєстру платників єдиного податку, а саме: 02.03.2024 y зв`язку із припиненням підприємницької діяльності (рішення №301 від 02.03.2024). З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що оскаржувані дії Головного управління ДПС у Чернігівській області відповідають нормам законодавства.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.01.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою про те, що в січні 2022 року, серпні 2023 року, січні 2024 року перебував у щорічній відпустці, а тому просить внести зміни щодо даних про його грошові зобов`язання зі сплати єдиного податку за вказані місяці щорічної відпустки.

Листом від 17.01.2025 № 420/6/25-01-24-10-13 Головне управління ДПС у Чернігівській області повідомило відповідача про те, що з метою уникнення порушення терміну щодо сплати авансових платежів необхідно подавати до контролюючого органу заяву щодо періоду щорічної відпустки до початку відпустки, у зв`язку з чим заява позивача залишена без задоволення.

Така відмова податкового органу слугувала підставою звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції вказав, що чинне законодавство не встановлює порядок та строки подання платником податку заяви щодо періоду щорічної відпустки.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 295.1 статті 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Підпунктом 295.2 статті 295 Податкового кодексу України передбачено, що нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Платники єдиного податку першої і другої груп, які не використовують працю найманих осіб, звільняються від сплати єдиного податку протягом одного календарного місяця на рік на час відпустки, а також за період хвороби, підтвердженої витягом з Електронного реєстру листків непрацездатності, якщо вона триває 30 і більше календарних днів (підпункт 295.5 статті 295 Податкового кодексу України).

Підпунктом 298.3.2 пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України встановлено, що інформація про період щорічної відпустки і терміни тимчасової втрати працездатності з обов`язковим доданням витягу з Електронного реєстру листків непрацездатності подається за заявою у довільній формі.

З системного аналізу вищевказаної норми слідує, що умовою для звільнення від сплати єдиного податку на час відпустки, як і на час тимчасової втрати працездатності, є відповідна заява платника податків.

Водночас, чинне законодавство не встановлює порядок та строки подання платником податку заяви щодо періоду щорічної відпустки.

Судова колегія зауважує, що підстав для розширеного тлумачення пп. 298.3.2 пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України апелянтом не наведено.

Посилання апелянта на інтернет-джерела, зокрема статті https://7eminar.ua/news/2769-yak-fopu-skoristatisya-pravom-na-vidpustku-likarnyanii та роз`яснення «Загальнодоступний інформаційно-довідковий ресурс» ДПС України, колегія суддів відхиляє, оскільки такі не дають жодних підстав для розширення змісту пп. 298.3.2 пункту 298.3 статті 298 Податкового кодексу України.

Щодо виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, колегія суддів враховує, що єдиною підставою відмови у внесенні змін щодо даних про його грошові зобов`язання зі сплати єдиного податку за вказані місяці щорічної відпустки, відповідач вказав необхідність подання до контролюючого органу заяви щодо періоду щорічної відпустки до початку відпустки.

Водночас, суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави (Постанова Верховного Суду від 17.04.2024 у справі 638/3335/17).

Таким чином, належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 242, 308, 315, 311, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина