Справа № 280/8378/25
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року м. Дніпросправа № 280/8378/25

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року (суддя Прасов О.О.) у справі №280/8378/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10.09.2025 за №72 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.а ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 за №213-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з 06.07.2025.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалась на те, що після досягнення 45-ти річного віку 2 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовлено в призначенні пенсії з причини недосягнення пенсійного віку, а саме 50 років. Таке рішення позивачка вважала протиправним, у зв`язку з чим звернулася з позовом до суду.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду мотивовано неправомірністю позиції пенсійного органу щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку. З цього приводу суд зазначив, що на час звернення позивача за призначенням пенсії існували два закони, які одночасно визначали правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: п. а ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, які в свою чергу містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за п. "а" ст.13 Закону №1788-XII та 50 років за п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. З огляду на висновки Конституційного Суду

України, викладені у рішенні №1-р/2020 від 23.01.2020, практику Європейського суду з прав людини, суд вказав на те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив позов.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. Позиція відповідача полягає в тому, що оскільки пенсії призначаються на підставі Закону №1058, а положеннями ст.114 вказаного Закону передбачено те, що особа набуває право на призначення пенсії за Списком №1 після досягнення 50-ти річного віку, який на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка не досягла, то відсутні підстави стверджувати про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 45-ти річного віку, звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Київській області та за наслідками розгляду заяви прийнято Рішення від 10.09.2025 за №72 про відмову у призначенні пенсії. Вказано, що страховий стаж особи становить 29 років 24 дні, в тому числі пільгового стажу за Списком № 1 - 11 років 7 місяців 3 дні. Право на пенсійну виплату за наявного страхового стажу набуде 06.07.2030.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом встановлено, що фактично підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, за поданою нею заявою, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

При цьому, як вбачається з оскаржуваного рішення пенсійного органу, наявність у позивачки загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідачем не заперечується.

Отже, спірним у цій справі є досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1.

Так, позивачка вказує на те, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 вона досягла 45-річного віку, що у відповідності до положень статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, в редакції до внесення змін Законом №213-VIII, згідно якої однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначено досягнення 45 років (для жінок), та з огляду на наявний стаж роботи, в тому числі пільговий, дає право позивачу на призначення спірної пенсії.

За позицією відповідача, у спірному випадку застосуванню підлягають положення п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якої пільгова пенсія призначається після досягнення 50 років. Оскільки на час звернення позивачки за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1 остання не досягла вказаного віку, то підстави для призначення їй пільгової пенсії відсутні.

З приводу таких позицій сторін суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.

Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1 після досягнення віку, який визначено положеннями пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, є законним та обґрунтованим і підстави для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у справі №280/8378/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених ч.5 ст.291 КАС України.

Повний текст постанови складено 04.03.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя І.Ю. Добродняк

суддя А.В. Суховаров