Справа № 320/26051/23
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 березня 2026 року Київ Справа № 320/26051/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Верховної Ради України, Державної казначейської служби України, у якому просив суд:

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 186 401, 73 (сто вісімдесят шість тисяч чотириста одна) грн. 73 коп, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України , Верховної Ради України про стягнення коштів залишено без руху.

Встановлено позивачеві десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали. Визначено, що недоліки повинні бути усунені позивачем шляхом подання до суду:

- письмових пояснень щодо строку звернення до суду та/ або заяву про поновлення такого строку із доказами з належним обґрунтуванням поважності причин його пропуску;

- позовної заяви, що відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України із приведенням прохальної частини позовної заяви у відповідності до суб`єктного складу учасників справи із зазначенням у позовній заяві змісту позовних вимог з належними обґрунтуваннями порушених прав позивача кожним відповідачем.

Згідно з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 січня 2024 року:

Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із вимогами до Держави України в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 186 401, 73 грн. 73 коп.

Відкрито провадження в адміністративній справі за уточненими позовними вимогами ОСОБА_1 в редакції від 13.11.2023 до Держави України в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України, в яких позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Верховної Ради України щодо нерозроблення порядку (юридичного механізму) відшкодування шкоди, якої зазнав ОСОБА_1 внаслідок дії статті 54 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону № 76-VIII;

- зобов`язати Верховну Раду України з метою реального поновлення прав ОСОБА_1 , на які поширюється дія статті 54 Закону № 796-XII, розробити порядок (юридичний механізм) відшкодування шкоди, якої зазнав позивач внаслідок дії статті 54 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII;

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої державної (основної) пенсії за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно у розмірі 186 401, 73 (сто вісімдесят шість тисяч чотириста одна) грн. 73 коп, заподіяної прийняттям неконституційного правового акту, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України;

- встановити судовий контроль за виконанням даного судового рішення та зобов`язати Державну казначейську службу України подати до суду протягом 15 календарних днів з дати набрання законної сили рішенням суду звіт про виконання судового рішення.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Разом з тим, під час підготовки до розгляду справи судом з`ясовано, що провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист одним із способів, передбачених цією статтею, або в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 3 частини першої статті 4 КАС України міститься визначення поняття «адміністративний суд», згідно із яким - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

За пунктом 5 частини першої статті 4 КАС України адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Главою 2 розділу І "Загальні положення" КАС України визначено правила віднесення справ до адміністративної юрисдикції, відповідно до яких КАС України розрізняє предметну, інстанційну та територіальну юрисдикції (підсудність).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною першою статті 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

При цьому правила виключної підсудності визначенні статтею 27 КАС України, згідно з частиною третьою якої підсудність окремих категорій адміністративних справ визначається цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 22 КАС України передбачений вичерпний перелік справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а саме: справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені у статті 266 КАС України, частиною першою якої передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Відповідно до частини другої статті 266 КАС України адміністративні справи про законність дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, а також законність актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

Отже, нормами КАС України встановлений вичерпний перелік адміністративних справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а також суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у таких справах.

Інші категорії адміністративних справ, у тому числі з вимогами до інших суб`єктів владних повноважень, які не зазначені у частині четвертій статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції не підсудні.

Отже, нормами КАС України встановлений вичерпний перелік адміністративних справ, які підсудні Верховному Суду як суду першої інстанції, а також суб`єктів владних повноважень, які можуть бути відповідачами у таких справах, серед яких є, зокрема, Верховна Рада України та відсутні такі суб`єкти, як, зокрема, Державна казначейська служба України.

Відповідно до частини першої статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 об`єднав кілька вимог до різних суб`єктів владних повноважень.

Одні з цих вимог до Верховної Ради України, а відтак за правилами виключної підсудності належать до компетенції Верховного Cуду як суду першої інстанції, тоді як інші вимоги, які звернуті до Державної казначейської служби України, не підсудні Верховному Суду, як суду першої інстанції, а підсудні Київському окружному адміністративному суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання позивачем в одне провадження позовних вимог, які належать до підсудності (інстанційної) різних судів.

Відповідно до частини шостої статті 172 КАС України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Отже, визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог є та обставина, що таке роз`єднання сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Зазначений припис спрямований на те, щоб суб`єкт правовідносин міг з дотриманням принципів адміністративного судочинства і конкретних обставин скористатися правом на судовий захист.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд вправі з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження для забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства, тобто, зокрема, для своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Проте таке роз`єднання може мати місце лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Однак, як вже зазначено вище, у межах цієї справи позивачем заявлено вимогу до Державної казначейської служби, яка підлягає розгляду в Київському окружному адміністративному суді, та дві вимоги (основна та похідна) до Верховної Ради України щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, які не можуть бути предметом розгляду у Київському окружному адміністративному суді, оскільки належать до виключної підсудності Верховного Суду, що свідчить про неможливість роз`єднання вимог.

Аналогічна правова позиція щодо неможливості роз`єднання позовних вимог у подібних процесуальних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала, зокрема, в постановах від 02.10.2019 (справа № 9901/382/19), від 15.04.2020 (справа № 9901/553/19), від 19.09.2019 (справа № 9901/62/19), від 14.08.2019 (справа № 9901/430/19), від 02.03.2023 (справа № 215/3640/22), від 11.07.2024 (справа № 990/198/24).

Крім іншого, за ідентичних позовних вимог ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2025 (справа № 460/2089/25) позовну заяву було повернуто, і вказана ухвала була залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025.

Отже, як вже було вказано вище, відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

При цьому, згідно з частиною п`ятою статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що при подачі позову до суду позивачем не дотримано вимог ст. 172 КАС України, а провадження у справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вказаним вимогам КАС України.

Враховуючи, що після відкриття провадження у справі було з`ясовано, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам, і немає законних підстав для їх роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Київський окружний адміністративний суд міг розглядати у самостійному провадженні позовні вимоги до Верховної Ради України, які цьому суду за правилами виключної підсудності не підсудні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, позовну заяву слід залишити без руху із встановленням позивачу п`ятиденного строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду:

- позовної заяви, приведеної у відповідність до ст. 172 КАС України, зокрема, в частині недопущення об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам та зазначенням вимог, що підлягають розгляду Київського окружного адміністративного суду як суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 172, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України, Державної казначейської служби України про стягнення коштів залишити без руху.

Встановити позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачеві, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений судом строк позовну заяву буде залишено без розгляду.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Войтович І. І.