Справа № 420/39036/25
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2026-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.м. ОдесаСправа № 420/39036/25
Головуючий в 1 інстанції Катаєва Е.В.

Дата і місце ухвалення 16.12.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Тарновецького І.І.,

суддів: Бойка А.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 р. у справі №420/39036/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №79352281 від 11.11.2025р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 р. позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі, не врахував фактичних обставин щодо невиконання боржником рішення суду в частині виплати пенсії у повному, необмеженому розмірі, а також неповно дослідив надані докази.

Апелянт вказує, що хоча перерахунок пенсії формально було проведено, фактична виплата після 01.11.2025 здійснювалась у зменшеному розмірі, що підтверджується банківськими документами, однак цим доказам суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Також скаржник наголошує, що суд безпідставно не витребував у боржника належних доказів реальної виплати пенсії у визначеному рішенням суду розмірі, чим порушив принцип повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Крім того, апелянт зазначає, що висновок суду про виконання рішення є передчасним і необґрунтованим, оскільки факт виплати пенсії у повному обсязі боржником не доведений, а тому постанова державного виконавця про накладення штрафу є законною.

Зважаючи на зазначене апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 14.10.2025 року на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження №79352281 з виконання виконавчого листа №420/1693/25, виданого 25.09.2025 Одеським окружним адміністративним судом, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести на користь ОСОБА_1 з 01.01.2025 року перерахунок та виплату пенсії без застосування обмежувальних коефіцієнтів, установлених постановою Кабінету Міністрів України №1 від 03.01.2025 року, та без обмеження максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

З матеріалів справи вбачається, що листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області державного виконавця повідомлено про проведення 20.10.2025 року перерахунку пенсії стягувачу з 01.01.2025 року та визначення її розміру з 01.11.2025 у сумі 42653,75 грн. Також зазначено, що сума доплати за період з 01.01.2025 по 31.10.2025 склала 126379,00 грн та обліковується в автоматизованих базах даних.

Водночас із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що з листопада 2025 року фактичний розмір виплати пенсії стягувачу не змінився, у зв`язку з чим державний виконавець дійшов висновку про невиконання боржником рішення суду в частині виплати пенсії у визначеному судовим рішенням розмірі.

За таких обставин 11.11.2025 року державним виконавцем на підставі статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання вимог виконавчого документа.

Не погоджуючись із правомірністю такої постанови, відповідач звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що обов`язковою умовою для накладення штрафу відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення факту невиконання рішення суду саме без поважних причин, тоді як матеріалами справи підтверджено проведення боржником перерахунку пенсії та відсутність доказів умисного невиконання судового рішення, у зв`язку з чим дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови державного виконавця та наявність підстав для її скасування.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон №1404-VIII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У розумінні ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

При цьому, в силу вимог ч.1 ст.5 Закону №1403-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до положень ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення у спосіб, інакший, аніж визначений безпосередньо самим виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений ст.63 Закону №1404-VIII.

Так, згідно зі ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відтак, чинним законодавством визначений певний послідовний порядок, а також механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Так, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, відповідальність за невиконання судового рішення настає виключно за умови, що судове рішення не виконане без наявності поважних причин і у строк, встановлений державним виконавцем.

Поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення та повинні бути підтверджені належними доказами.

На виконання ухвали апеляційного суду від 10.02.2026 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано додаткові письмові пояснення та докази щодо розміру фактично виплаченої ОСОБА_1 пенсії за період з 01.11.2025 по 31.01.2026.

Відповідач зазначив, що перерахунок пенсії на виконання рішення суду у справі №420/1693/25 здійснено 20.10.2025 року, однак її виплата у перерахованому розмірі здійснюється в межах бюджетних призначень. Також відповідач послався на положення Бюджетного кодексу України та на тимчасовий розпис доходів і видатків на 2026 рік, яким видатки на виконання судових рішень у січні 2026 року не передбачені.

Колегія суддів зазначає, що наведені відповідачем обставини щодо особливостей бюджетного фінансування та відсутності затвердженого бюджету Пенсійного фонду України не можуть бути визнані поважними причинами невиконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Аналогічний обов`язок встановлений статтею 14 КАС України. Виконання судового рішення не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань, оскільки такі обставини належать до сфери внутрішньої організації діяльності суб`єкта владних повноважень та не можуть обмежувати право особи на ефективний судовий захист.

Суд звертає увагу, що рішення у справі №420/1693/25 зобов`язувало боржника не лише здійснити перерахунок пенсії, а й забезпечити її подальшу виплату у перерахованому розмірі, починаючи з 01.11.2025 року.

Отже, спір у даній справі стосується невиконання судового рішення саме в частині виплати поточної щомісячної пенсії у встановленому розмірі, а не виключно погашення заборгованості за минулі періоди.

Поточна пенсійна виплата є періодичним та регулярним платежем, який підлягає щомісячному нарахуванню і виплаті. Така виплата не може ототожнюватися з одноразовими видатками на виконання ретроспективних судових рішень.

Сам факт проведення перерахунку без забезпечення фактичної виплати пенсії у повному обсязі не свідчить про належне виконання судового рішення. Посилання відповідача на відсутність бюджетних призначень для виконання судових рішень не спростовує факту невиплати саме поточної пенсії у визначеному судом розмірі.

Колегія суддів зазначає, що забезпечення виплати поточної пенсії належить до основних функцій органу Пенсійного фонду України та здійснюється в межах загальної бюджетної програми з виплати пенсій, а тому не може ставитися у залежність від наявності окремого фінансування на виконання судових рішень.

Таким чином, невиплата перерахованої пенсії у її поточному щомісячному розмірі свідчить про фактичне невиконання судового рішення без поважних причин у розумінні статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що державний виконавець правомірно встановив факт невиконання рішення суду без поважних причин та обґрунтовано виніс постанову про накладення штрафу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 року з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2025 р. скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук