Справа № 520/28277/25
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2026-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 березня 2026 р. справа № 520/28277/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненської обласної військової адміністрації (майдан Просвіти, буд. 1, м. Рівне, 33013, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської обласної військової адміністрації, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Рівненської обласної військової адміністрації, які полягають у не дотриманні вимог ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про звернення громадян» при розгляді звернення (пропозицією зауваженням) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025;

- визнати протиправною бездіяльність Рівненської обласної військової адміністрації, яка полягає у не розгляді звернення ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025 першими керівниками Рівненської обласної військової адміністрації в термін передбачений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» та недотримання при розгляді звернення Рівненською обласною військовою адміністрацією ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян»;

- зобов`язати Рівненську обласну військову адміністрацію повторно розглянути звернення (пропозицією зауваженням) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025 з дотриманням вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження в адміністративній справі згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України, якими унормовано що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч. 2, 3, 4, 5 ст. 262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.05.2025 позивач, який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, звернувся на адресу відповідача через сайт урядовий портал зі зверненням (пропозицією зауваженням) УМ-18831520. Відповідачем надана відповідь за підписом керівника апарату обласної військової адміністрації. Позивач вважає, що його звернення (пропозиція зауваження) УМ-18831520 від 14.05.2025 розглянуто з порушенням ЗУ «Про звернення громадян», оскільки воно не розглянуто першими керівниками органу, а розглянуто керівником апарату, який не є першим керівником органу, а лише забезпечує виконання рішень керівників органу через організацію роботи. Також, на думку позивача, з боку відповідача вбачається протиправна бездіяльність, яка полягає у не розгляді звернення позивача першими керівниками відповідача в термін передбачений ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян». Як вбачається з відповіді відповідач наголошує, що питання порушенні у зверненні відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України, таким чином з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність, яка полягає у не дотриманні вимоги ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про звернення громадян».

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що доручаючи керівнику апарату розгляд звернення позивача, голова адміністрації виходив із того, що його розгляд буде відбуватись одним із керівників обласної державної (військової) адміністрації. Головою Рівненською обласної державної адміністрації повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 та направлена відповідь від 07.11.2025 №10869/0/01-72/25 за власним підписом, тобто виконано вимоги позивача в частині ч. 2 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян». Також, цією ж відповіддю роз`яснено заявнику стосовно розгляду питання щодо впорядкування, в т.ч. і скорочення чисельності працівників та не направлення в цій частині його звернення до Кабінету Міністрів України, тобто виконано вимоги позивача в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

У відповіді на відзив позивач наполягає, що враховуючи, що він є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, то його пропозиція (зауваження) повинна була у травні 2025 року розглянута першим керівником органу, а не керівником апарату. Таким чином, дії відповідача щодо розгляду звернення позивача є протиправними, оскільки відповідачем не дотримано у травні 2025 року при розгляді звернення позивача вимог ч. 2 ст. 14 ЗУ «Про звернення громадян».

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 27.01.2015.

Позивач 14.05.2025 через Урядовий контактний центр (Урядова "гаряча лінія" 1545) звернувся до Рівненської обласної військової адміністрації із пропозицією-зауваженням №УМ-18831520 від 14.05.2025, в якій запропонував для стабілізації економічної ситуації в державі та економічного і раціонального використання державних коштів скоротити штат Рівненської обласної військової адміністрації на 10%.

До звернення долучено копію посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни.

Листом від 26.05.2025 №вих-5109/0/01-70/25 за підписом Керівника апарату Рівненської обласної військової адміністрації Ірини Михайловської надано відповідь на вказане звернення, в якому роз`яснено, що питання збільшення або зменшення граничної чисельності працівників місцевих органів виконавчої влади, зокрема облдержадміністрацій, належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Посилаючись на неналежний розгляд відповідачем його звернення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

В подальшому, після відкриття провадження у справі, 07.11.2025 звернення (пропозиція зауваження) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025 повторно розглянуто Рівненською обласною військовою адміністрацією та надано відповідь по суті поставленого питання №вих-10869/0/01-72/25 за підписом Голови облдержадміністрації-начальника обласної військової адміністрації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 №393/96 (далі - Закон №393/96).

Частиною 1 статті 1 Закону №393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону №393/96 під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Статтею 4 Закону №393/96 передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно із положеннями статті 5 Закону №393/96 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Матеріалами справи підтверджено, що звернення позивача №УМ-18831520 від 14.05.2025 відповідало вимогам статті 5 Закону №393/96, а тому підлягало розгляду відповідачем у встановлені законом строки та порядку з наданням оцінки усім вимогам та аргументам заявника.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №393/96 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення (частина 3 статті 7 Закону №393/96).

Суд зазначає, що предметом розгляду справи є правомірність надання відповідачем відповіді від 26.05.2025 №вих-5109/0/01-70/25 за підписом Керівника апарату адміністрації.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 14 Закону №393/96 передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Пропозиції (зауваження) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій особисто.

Частиною 1 статті 15 Закону №393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно із статтею 19 Закону №393/96 органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Аналізуючи наведені норми Закону №393/96 суд зазначає, що пропозиція (зауваження) осіб з інвалідністю внаслідок війни, яка відповідає вимогам Закону №393/96, повинна бути прийнята, всебічно та повно розглянута особисто першим керівником державного органу, до якого вона подана.

Як вказав Конституційний Суд України, з огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема, у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги (абзац десятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другого сенату) від 25.04.2019 №1-р(II)/2019). Одним із проявів такої поваги з боку держави до осіб, які отримали інвалідність внаслідок війни, є передбачена частиною другою статті 15 Закону №393/96-ВР гарантія розгляду їхніх заяв (клопотань) особисто першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Оскільки позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни, він має право на особистий розгляд його заяв (клопотань) першими керівниками органів державної влади.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 14.05.2025 звернувся через Урядовий контактний центр (Урядова "гаряча лінія" 1545) до Рівненської обласної військової адміністрації із пропозицією-зауваженням №УМ-18831520.

До вказаної пропозиції-зауваження позивач додав копію посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни серії НОМЕР_2 , що підтверджується відповідною відміткою в кінці тексту документу та позначкою про прикріплені до нього файли.

У відповідь на звернення позивача Рівненською обласною військовою адміністрацією надано лист від 26.05.2025 №вих-5109/0/01-70/25 за підписом керівника апарату від Рівненської обласної військової адміністрації.

При цьому, жодних відомостей та посилань на відповідний документ щодо наявності у вказаної особи, станом на час розгляду звернення, повноважень розглядати звернення осіб з інвалідністю внаслідок війни від імені Рівненської обласної військової адміністрації (як першого керівника державного органу, до якого звернувся позивач) наведений лист не містить.

Отже, з наведеного слідує, що відповідач допустив неналежний розгляд пропозиції-зауваження ОСОБА_1 №УМ-18831520 від 14.05.2025, оскільки таке звернення розглянуто не першим керівником державного органу, що є порушенням наведених вище вимог ч. 2 ст. 14 Закону №393/96, відповідно до яких пропозиції (зауваження), зокрема, осіб з інвалідністю внаслідок війни, розглядаються першими керівниками державних органів особисто.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо розгляду звернення позивача без дотримання вимог ч. 2 ст. 14 Закону №393/96, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача в даному випадку є визнання протиправними дій Рівненської обласної військової адміністрації, які полягають у недотриманні вимог частини 2 статті 14 Закону України "Про звернення громадян" при розгляді звернення (пропозиціїзауваження) ОСОБА_1 №УМ-18831520 від 14.05.2025.

Щодо дотримання відповідачем строків надання відповіді, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач звернувся з пропозицією-зауваженням №УМ-18831520 до обласної військової адміністрації Урядового контактного центру Урядова «гаряча лінія» 14.05.2025.

Відповідь за результатами розгляду вищевказаної пропозиції-зауваження надана Рівненською обласною військовою адміністрацією 26.05.2025 за №вих-5109/0/01-70/25.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, Рівненська обласна військова адміністрація при розгляді пропозиції-зауваження ОСОБА_1 надала відповідь у строки передбачені ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо порушення відповідачем частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

У спірних правовідносинах, листом від 26.05.2025 за №вих-5109/0/01-70/25 надано відповідь на звернення позивача, в якій вказано, що питання щодо збільшення або зменшення граничної численності працівників місцевих органів виконавчої влади належить до повноважень Кабінету Міністрів України.

Отже, в даному випадку, як зазначено відповідачем, звернення позивача з порушених ним питань відноситься до компетенції Кабінету Міністрів України.

Проте, звернення позивача відповідачем за належністю відповідному органу, до компетенції якого відноситься питання щодо скорочення граничної численності працівників обласної військової адміністрації, переслане не було.

Таким чином, з боку відповідача наявна протиправна бездіяльність, яка полягає у недотриманні вимог частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом із тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення (пропозицією зауваженням) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025 з дотриманням вимог ЗУ «Про звернення громадян», оскільки, як встановлено судом, головою облдержадміністрації - начальником Рівненської обласної військової адміністрації Олександром Ковалем надано позивачу письмову відповідь у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян» від 07.11.2025 за №вих-10869/0/01-72/25, яка надіслана на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом з описом вкладення 07.11.2025, що підтверджується матеріалами справи.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Рівненської обласної військової адміністрації (майдан Просвіти, буд. 1, м. Рівне, 33013, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Рівненської обласної військової адміністрації, які полягають у не дотриманні вимог частини 2 статті 14 Закону України "Про звернення громадян" при розгляді звернення (пропозиціїзауваження) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненської обласної військової адміністрації, яка полягає у недотриманні вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" при розгляді звернення (пропозиціїзауваження) ОСОБА_1 УМ-18831520 від 14.05.2025.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Біленський О.О.